ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2026	м. Дніпро	Справа № 904/2716/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу
За позовом Заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури (Чернігівська обл., м. Чернігів) в інтересах держави в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (м. Київ) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (Дніпропетровська обл., Павлоградський р-н, м. Павлоград)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Чернігівська регіональна державна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Чернігівська обл., м. Чернігів)
про стягнення заборгованості
СУТЬ СПОРУ:
Заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Чернігівська регіональна державна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, про стягнення заборгованості в загальному розмірі 32419,39грн, з якої: 29442,75грн основного боргу, 885,70грн трьох відсотків річних, 2090,94грн інфляційних втрат. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №СК4-703-Т від 12.09.2024 в частині своєчасної та в повному обсязі поставки товару.
Зважаючи на те, що справа є незначної складності, враховуючи приписи статті 12, частини першої статті 247, частини сьомої статті 250 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в матеріалах справи документами. Зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Чернігівську регіональну державну лабораторію Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.
Відповідач не надав відзив на позовну заяву.
З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.
Господарським судом направлялася ухвала суду від 18.05.2026 на адресу відповідача, в електронному вигляді до електронного кабінету відповідача, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 85 том 1).
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.
Враховуючи дату доставлення ухвали суду від 18.05.2026 – 20.05.2026, відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк до 14.06.2026 включно.
Будь-яких клопотань про продовження зазначеного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило, поважних причин пропуску наведеного строку суду також не повідомлено.
Станом на 03.07.2026 відповідач відзив на позов не надав.
Згідно з частиною першою статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").
Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Відповідач мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, однак не зробив цього, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем до суду не надано.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до статті 248 Господарського процесуального України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Враховуючи достатність часу наданого сторонами і третій особі для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.
Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-
УСТАНОВИВ:
За результатами закупівлі UA-2024-09-09-012668-a 12.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (далі – продавець) та Ніжинською міжрайонною державною лабораторією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі – покупець) було укладено договір №СК4/703-Т від 12.09.2024 (далі – договір).
Згідно з пунктом 1.1 договору продавець зобов`язується у 2024 році поставити і передати у власність покупцю товар, зазначений в п. 1.2 договору, а покупець - прийняти і оплатити товар.
Найменування товару: - Бензин марки А-95 (скретч-картка) (ДК 021:2015 - 09130000-9 "Нафта та дистиляти") - 1000л. (далі - товар). Найменування товару, кількість товару, ціна товару за одиницю (за 1 літр), а також загальна вартість товару зазначається в специфікації на поставку товару (додаток 1), що є невід`ємною частиною договору (пункт 1.2 договору).
Приписами пункту 3.1 договору встановлено, що сума, визначена у договорі 53050,00грн (п`ятдесят три тисячі п`ятдесят гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ 8841грн. 67коп.
Відповідно до пункту 4.1 договору, розрахунки за фактично поставлений товар здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання рахунку та видаткової накладної на поставку товару, за наявності бюджетного фінансування.
Строк поставки товару - з дня укладення договору до 31.12.2024 (пункт 5.1 договору).
Пунктом 5.4 договору встановлено, що перехід права власності на товар відбувається з моменту підписання видаткових документів (видаткових накладних, актів прийому передачі).
У випадках відмови продавця від поставки товару або недопоставки, чи порушення термінів поставки товару продавець сплачує покупцеві неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми недопоставленого товару за кожний день прострочення поставки товару (пункт 7.3 договору).
Відповідно до пункту 11.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2024, а в частині розрахунків до повного їх виконання.
Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками без зауважень та заперечень до нього.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.
Між сторонами підписано Додаток №1 (специфікація) (а.с. 22 том 1), відповідно до умов якої сторони визначили найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну за одиницю і суму з ПДВ. Умовами специфікації визначено: Найменування товару – Бензин А-95 у загальній кількості 1000л на загальну сум 53050,00грн з ПДВ.
Відповідач направив покупцю рахунок-фактуру №0004/0001947 від 12.09.2024 на суму 53050,00грн (а.с. 23 том 1).
Покупець здійснив оплату товару на загальну суму 53050,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією №425 від 12.09.2024 на суму 53050,00грн (а.с. 25 том 1). 
Сторонами підписано видаткову накладну №0004/0001886 від 12.09.2024 на суму 53050,00грн на поставку товару (а.с. 24 том 1).
Прокурор зазначає, що на сьогоднішній день у залишку на балансі Чернігівської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів залишилися талони на бензин у кількості 550л, на загальну суму 29442,75грн з ПДВ. На підтвердження зазначеного надав копії невикористаних талонів та довідку про залишок скретч-карток №01-16/47 від 20.01.2026 (а.с. 36-40 том 1).
Також зазначає, що починаючи з жовтня 2024 року АЗС продавця на території м. Ніжина Чернігівської області припинили свою роботу, а інші АЗС продавця відмовляють у відпуску пального за скретч-картками у зв`язку з відсутністю пального. У зв`язку з порушенням постачальником своїх зобов`язань за договорами в частині своєчасної та в повному обсязі поставки товару, прокурор просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 29442,75грн, сплачені за договором.
З метою досудового врегулювання спору, Чернігівською регіональною державною лабораторією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів було направлено претензію №01-16/257 від 01.05.2025 (а.с. 26-30 том 1) про повернення сплачених грошових коштів, однак, на момент звернення до суду з позовною заявою, вимоги не задоволені та заборгованість відповідачем не погашена. 
Зазначене і є причиною виникнення спору.
Щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1311 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначено у Законі України "Про прокуратуру".
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України "Про прокуратуру", на прокуратуру покладається, зокрема, така функція як представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону України "Про прокуратуру", право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (абзаци перший та другий частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
У свою чергу, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (частина четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України).
Звертаючись з позовною заявою, прокурор зазначає, що на виконання вимог, установлених абзацом 4 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", Чернігівською окружною прокуратурою до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів направлено лист №55- 72-1855вих26 від 04.03.2026, у якому повідомлено про виявлені порушення інтересів держави та надано строк для самостійного вжиття заходів на усунення виявлених порушень (а.с. 31, 32 том 1).
Проте, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів листом №19-14/7866 від 25.03.2026 повідомила окружну прокуратуру, що позови з порушених у листі питань до суду не подавались, інших заходи щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" заборгованості не вживались (а.с. 33, зворотня сторінка аркушу 33 том 1).
Також, до зазначеного листа долучено лист Чернігівської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби №07/24696 від 13.03.2026, у якому повідомлено, що Чернігівська регіональна державна лабораторія Держпродспоживслужби самостійно з позовом до суду щодо стягнення боргу не зверталась у зв`язку з відсутністю фінансування процесуальних витрат (а.с. 34, 35).
Таким чином, з боку уповноваженого органу - Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів допущено нездійснення відповідного захисту інтересів держави, а саме не пред`явлено до суду позову на захист інтересів держави про стягнення з відповідача коштів в сумі 29442,75грн.
Згідно з викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 правової позиції прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
В свою чергу невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Отже, суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. За висновками Великої Палати Верховного Суду прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Окрім цього Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі №903/19/18 надавши оцінку доводам щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави, а також недостатньої їх обґрунтованості, дійшла висновку, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт не звернення уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах з позовом свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження.
Враховуючи наведені положення законодавства та висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, суд прийшов до висновку, що у прокурора наявні передбачені законом підстави для звернення до суду в інтересах держави шляхом стягнення суми попередньої оплати у сумі 29442,75грн. Компетентний орган, незважаючи на те, що прокурор в порядку, визначеному статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", звертав його увагу на порушення інтересів держави внаслідок невиконання відповідачем умов договору №СК4/703-Т від 12.09.2024, у розумний строк не вжив належних та ефективних правових заходів щодо захисту інтересів держави.
При цьому, відповідно до наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів "Про реорганізацію районних, міжрайонних державних лабораторій Держпродспоживслужби" № 475 від 16.07.2024 Ніжинська міжрайонна державна лабораторія Держпродспоживслужби була реорганізована шляхом приєднання до Чернігівської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби.
Відповідно до Положення, затвердженого наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №29 від 16.01.2025, Чернігівська регіональна державна лабораторія Держпродспоживслужби є правонаступником усіх прав та обов`язків реорганізованої Ніжинської міжрайонної державної лабораторії.
Відповідно до пункту 1 Положення про Чернігівську регіональну державну лабораторію Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 03.06.2024, Чернігівська регіональна державна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Лабораторія) є державною установою ветеринарної медицини, яка створена відповідно до законів України "Про ветеринарну медицину ", "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів", підпорядкована та належить до сфери управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.
Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, як орган державної ради, та який у розумінні ст. 22 Бюджетного кодексу України є головним розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснювалася закупівля електричної енергії за договором), що уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету та зобов`язаний ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель.
Фінансування договорів на закупівлю пального здійснювалось за рахунок коштів Державного бюджету України, виділених Держпродспоживслужбі України для забезпечення реалізації нею державної політики та завдань у визначеній сфері. 
У даних спірних правовідносинах інтереси держави та позивача повністю збігаються, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів є отримувачем коштів, які надійдуть у разі їх стягнення.
Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача за договором №СК4/703-Т від 12.09.2024 суми попередньої оплати у зв`язку з неповною поставкою товару, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Предметом доказування у справі є встановлення обставин укладення сторонами договору поставки, строк його дії, умови поставки товару, порядок здійснення розрахунків, факт поставки товару в неповному обсязі, наявності/відсутності правових підстав для стягнення з відповідача сплаченої покупцем попередньої оплати за цими договорами у сумі 29442,75грн, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. 
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (статті 626 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За своєю правовою природою укладені між сторонами договір є договором поставки.
Відповідно до частини першої та другої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зі змістом частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Як передбачено статтею 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Згідно з пунктом 1.2 договору найменування товару: - Бензин марки А-95 (скретч-картка) (ДК 021:2015 - 09130000-9 "Нафта та дистиляти") - 1000л. (далі - товар). Найменування товару, кількість товару, ціна товару за одиницю (за 1 літр), а також загальна вартість товару зазначається в специфікації на поставку товару (додаток 1), що є невід`ємною частиною договору.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що предметом договору був товар зі специфічними характеристиками та порядком обігу – бензин.
Так, постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997, затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, як визначають порядок роздрібної торгівлі пальним, оливами, мастилами (далі - нафтопродукти) розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров`я споживачів і рівня торговельного обслуговування (у редакції, чинній на час існування спірних відносин).
Торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (абзац другий пункту 3 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами).
Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару (пункт 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами).
Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496, затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
У пунктах 10.3.3.1, 10.3.3.2 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України визначено, що форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери. Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП.
З огляду на наведене, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС, а тому підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання постачальником покупцеві товару за договором, а лише підтверджує факт передачі талонів, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому.
Враховуючи зазначений вид договору, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.
Відповідно до положень статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. 
Як установлено судом, такий обов`язок був виконаний покупцем, що підтверджується платіжною інструкцією №425 від 12.09.2024 на суму 53050,00грн (а.с. 25 том 1)
Отже, покупець свої зобов`язання щодо оплати товару виконав належним чином. 
В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу. 
Як зазначає прокурор та не було спростовано відповідачем, останнім не було надано покупцю товар на попередньо оплачену суму у розмірі 29442,75грн. 
Відповідно до частини першої статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
За приписом частини другої статті 570 Цивільного кодексу України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства аванс не виконує забезпечувальної функції, а є грошовою сумою, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). При цьому, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.
Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17.
З матеріалів справи вбачається, що Чернігівською регіональною державною лабораторією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів було направлено претензію №01-16/257 від 01.05.2025 (а.с. 26-30 том 1) зокрема, з вимогою здійснити відпуск (отоварення) скретч-карток, у тому числі за договором №СК4/703-Т від 12.09.2024 (поштове відправлення №1403400078107 від 08.05.2025).
Відповідно до пункту 1 розділу І Нормативів та нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, нормативні строки пересилання письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; Д – день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 – кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.
При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.
Згідно з інформацією за номером поштового відправлення 1403400078107 зазначена претензія була направлена 08.05.2025 рекомендованою письмовою кореспонденцією, а тому, з урахуванням пункту 1 розділу І Нормативів та нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, датою отримання відповідачем даного листа слід вважати 13.05.2025.
Доказів повернення попередньої оплати в сумі 29442,75грн відповідач суду не надав.
За таких обставин вимога прокурора про стягнення з відповідача попередньої оплати в сумі 29442,75грн є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.
Окрім вимоги про стягнення основного боргу прокурор просить стягнути з відповідача три відсотки річних у сумі 885,70грн за період 21.05.2025 по 22.04.2026 та інфляційні втрати у сумі 2090,94грн за період з червня 2025 року по березень 2026 року (зворотня сторінка аркушу 12 том 1).
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством.
Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіркою здійсненого прокурором розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат встановлено, що були допущені арифметичні помилки.
З огляду на викладене, з урахуванням дати виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем та меж позовних вимог, правомірними є позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у загальному розмірі 815,52грн за період з 21.05.2025 по 22.04.2026 та інфляційні втрати у сумі 1686,26грн за період з червня 2025 року по березень 2026 року.
Згідно з частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин, вимоги прокурора підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення заборгованості в загальному розмірі 31944,53грн, з якої: 29442,75грн – основного боргу, 815,52грн – трьох відсотків річних та 1686,26грн – інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань. В решті позовних вимог слід відмовити.
Судом були досліджені всі докази в матеріалах справи та надана їм правова оцінка.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову всі судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин судовий збір покладається на відповідача у сумі 2623,40грн.
Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77– 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Чернігівська регіональна державна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, про стягнення заборгованості в загальному розмірі 32419,39грн, з якої: 29442,75грн основного боргу, 885,70грн трьох відсотків річних, 2090,94грн інфляційних втрат – задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (51400, Дніпропетровська обл., Павлоградський р-н, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 99, ідентифікаційний номер 44604267) на користь Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, ідентифікаційний код 39924774) 29442,75грн – основного боргу, 815,52грн – трьох відсотків річних та 1686,26грн – інфляційних втрат.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (51400, Дніпропетровська обл., Павлоградський р-н, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 99, ідентифікаційний номер 44604267) на користь Чернігівської обласної прокуратури (14000, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Князя Чорного, буд. 9, ідентифікаційний код 02910114, р/р – UA248201720343140001000006008, банк ДКСУ м. Київ) 2623,40грн - витрат по сплаті судового збору.
Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" на користь Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 70,18грн - трьох відсотків річних та 404,68грн - інфляційних втрат.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 03.07.2026.

Суддя В.О. Татарчук