Справа № 216/4777/26 
Провадження № 1-кп/216/847/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року місто Кривий Ріг
Дніпропетровської області
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження № 12026046230000139 від 10.06.2026 року за обвинуваченням 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, має професійно-технічну освіту, не працевлаштований, особа з інвалідністю ІІІ групи, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2026 року приблизно о 14 годині 30 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_3 перебуваючи разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біля альтанки, яка розташована на відкритій ділянці місцевості за адресою АДРЕСА_2 географічні координати (47.8929641, 33.3430127), де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_4 виник умисел спрямований на спричинення йому тілесних ушкоджень за вказаних мотивів.
Діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , перебуваючи навпроти потерпілого ОСОБА_4 , наніс останньому не менше двох ударів, а саме один удар предметом, ззовні схожим на дерев`яну палицю в область голови та один удар цим же предметом в область грудної клітки (ребер) потерпілого ОСОБА_4 , спричинивши у такий спосіб останньому тілесні ушкодження, у вигляді саден голови, грудної клітини та синця грудної клітини, які згідно із висновком судово-медичної експертизи за № 945 від 15.06.2026 відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. 
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.
Судом встановлено, що обвинуваченийОСОБА_3 , отримавши копії матеріалів дізнання, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 1 ст. 394 КПК України, та подав до суду відповідну заяву про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка складена в присутностізахисниці ОСОБА_5 , тому сумнівів у добровільності його позиції не виникло.
За встановлених обставин розгляд обвинувального акта здійснюється у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.
З огляду на наведене, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , останній беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку,фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно та не оспорюються учасниками судового провадження, тому винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, доведена поза будь-яким розумним сумнівом.
Ураховуючи викладене, зазначені дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Так, ОСОБА_3 вчинено діяння, яке згідно із ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 , раніше не судимий, має професійно-технічну освіту, не працює, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебував і не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, є особою з інвалідністю ІІІ групи по зору (а.к.п. 31-39). 
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимогст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових кримінальних правопорушень".
Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, мотиви, спосіб, обстановку та наслідки його вчинення, ставлення обвинуваченого до скоєного, дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, зокрема наявність інвалідності ІІІ групи, відсутність судимостей, відсутність офіційної роботи, не перебування на обліках, посередню характеристику за місцем мешкання, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин.
Так, санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає такі види покарання: штраф, громадські роботи та виправні роботи.
Розглядаючи питання про призначення покарання обвинуваченому у виді штрафу, суд враховує вимоги п. 2 вищевказаної Постанови щодо врахування майнового стану обвинуваченого, бере до уваги те, що останній не працює.
Зважаючи, що обвинувачений ОСОБА_3 не працює, єдиним джерелом доходу є пенсія по інвалідності, а тому буде неспроможний виконати покарання у виді штрафу, тому такий вид покарання призначити неможливо.
Крім того, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 57 КК України, покарання у виді виправних робіт також неможливо застосувати, оскільки обвинувачений не працевлаштований.
Тому, такі види покарання, як штраф та виправні роботи не можуть бути призначеними обвинуваченому.
Відповідно до ч. 3 ст.56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.
З відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, встановлено, що ОСОБА_3 не є особою з інвалідністю першої або другої групи; таким, що досяг пенсійного віку; військовослужбовцем строкової служби, тобто не є особою, якій, згідно з вимогами ч.3 ст.56 КК України, не може бути призначено покарання у виді громадських робіт.
З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.
За встановлених обставин суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 .
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд - 

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку учасниками судового провадження, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України. 
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя   ОСОБА_1