Справа № 688/1127/26
Провадження 2/681/646/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року 
Полонський районний суд Хмельницької області
 
в складі: головуючого – судді Горщара А.Г.
з участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У березні 2026 року ТОВ «Споживчий центр» (далі – Товариство) через систему «Електронний суд» звернулось до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №9862442 від 02.08.2020 у розмірі 22 447,69 грн та судові витрати.
В обґрунтування вимог представник позивача вказував, що 02.08.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №9862442, відповідно до якого позичальнику надано грошові кошти в розмірі 8 800 грн, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування ним. Товариство свої зобов`язання за договором позики виконало в повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами договору.
10.07.2020 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» уклали договір факторингу №10072020, згідно з яким ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», зокрема і за договором позики №9862442 від 02.08.2020.
Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі надавши відповідачу кредит у передбаченому договором розмірі.
Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 22 447,69 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 714,56 грн, заборгованості по процентам в розмірі 13 733,13 грн, чим порушуються права та інтереси Товариства.
Ухвалою судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.03.2026 дану справу передано для розгляду за підсудністю до Полонського районного суду Хмельницької області.
Згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Полонського районного суду Хмельницької області від 16.04.2026 головуючим суддею по справі визначено суддю Горщара А.Г.
Ухвалою судді від 21.04.2026 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи.
Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом з описом вкладення 24.02.2026.
Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі надсилались судом за його зареєстрованим місцем проживання, конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з довідкою відділення АТ «Укрпошта» від 04.05.2026 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак, відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відправлення вважається врученим адресату. У встановлений судом строк ОСОБА_1 відзив на позов не подав.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та згідно зі ст. 280 ЦПК України за згодою позивача проводить заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке.
Судом встановлено, що 02.08.2020 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №9862442, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.14).
Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора mlPY8vN15, що підтверджується даними довідки про ідентифікацію (а.с. 19).
Відповідно до п.2 договору кредиту, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 8 800,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Сторони визначили, що строк позики (строк договору) складає 30 днів, із відповідною базовою процентною ставкою 1,6 % в день та розміром акційних процентів 1,44% в день, розмір процентів на прострочену позику складають 2,7% в день. Крім того, договором позики визначено: дата надання позики 02.08.2020, дата повернення позики 01.09.2020.
Відповідно до пункту 4.2 Договору, позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі на умовах фінансового кредиту, що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою, йому зрозумілі.
Згідно з п. 5 Договору визначено, що цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (а.с. 9).
Відповідно до довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000090925/ТНПП від 02.12.2025, вказаною фінансовою установою на виконання доручення ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 02.08.2020 був проведений успішний переказ коштів в розмірі 8 800,00 грн, отримувач ОСОБА_1 , карта № НОМЕР_1 (а.с.22).
Як вбачається із розрахунку заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором позики №9862442 від 02.08.2020, заборгованість ОСОБА_1 становить 22 447,69 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом – 8 714,56 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за увесь час користування кредитними коштами – 13 733,13 грн. Крім того з зазначеного розрахунку судом також встановлено, що позичальником здійснювалась часткова сплата грошових коштів задля виконання умов кредитного договору у загальному розмірі 5 761,78 грн (а.с.24-26).
10.07.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №10072020 згідно з яким та відповідно до реєстру прав вимоги №115 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», зокрема і за договором позики №9862442 від 02.08.2020 (а.с.27-30).
Пунктом 2.1.3 Договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог.
Отже, наведеними вище належними доказами підтверджено перехід права вимоги до позивача, а спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Вирішуючи спір, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За положеннями статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).
Дослідивши наявні у матеріалів справи докази, суд дійшов висновку, що договір позики №9862442 від 02.08.2020 було укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема зі сторони відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора.
Підписавши вказаний договір, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, ними погоджено усі істотні умови договору, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами.
Відповідно до умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 8 800,00 грн строком на 30 днів, зі сплатою відсотків, однак порушив свої обов`язки за кредитним договором, не повернув суму кредиту та не сплатив передбачені умовами договору відсотки.
Таким чином, відповідач зобов`язався здійснювати оплату послуг згідно з встановлених умов договору, зокрема в строк передбачений вказаними умовами.
ОСОБА_1 правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, викладених в позовній заяві обставин належними та допустимими доказами не спростував, власного розрахунку заборгованості не надав.
Зважаючи на оформлені у встановленому порядку договір позики та договір факторингу позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів.
Щодо строку, протягом якого мало здійснюватися нарахування процентів за договором позики, суд дійшов таких висновків.
Надані до позовної заяви Правила надання грошових коштів у позику (п. 6.4) містить певні умови про те, що нарахування процентів по договору позики на суму позики/залишок позики за весь час до повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню позики, у тому числі у випадку виникнення простроченої позики, проте не більше 90 (дев`яносто) календарних днів наявності заборгованості поспіль.
Однак дані Правила не встановлюють чіткий строк договору та його продовження, а визначають лише правила нарахування процентів.
В розділі 5 Правил істотні умови передбачено, що саме договором регулюється та узгоджується, зокрема строк позики.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику до позовної заяви були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору та був підписаний відповідачем.
Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації строку по кредиту.
Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
До того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений Договором, чи законом.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) вказала, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).
Враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту, який становить 30 днів, оскільки сторони не визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання. 
Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за Договором тільки у межах строку його дії, який укладений на 30 днів з 02.08.2020 по 01.09.2020, нарахування процентів після 01.09.2020 є неправомірним. 
Загальна сума заборгованості у межах цього строку становить 12 592,99 грн (тіло кредиту 8 800 грн та проценти за 30 днів 3 792,99 грн). З урахуванням сплати відповідачем 5 761,78 грн, сума, яка підлягала стягненню, становить 6 831,21 грн (12 592,99 грн - 5 761,78 грн).
З огляду на обмеження строку нарахування процентів межами погодженого сторонами строку кредитування, обґрунтованою та такою, що підлягала б стягненню, є сума 6 831,21 грн.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволено частково, що становить 30,4% від заявлених вимог.
Представником позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №14555 від 05.02.2026.
Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 809,4 грн (2662,40*30,4%/100%).
Позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів.
Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Товариством надано копію договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024, копію додаткової угоди №1/1 до цього договору, копію акта №97 приймання-передачі наданої правничої допомоги, платіжну інструкцію №1806 від 25.12.2025.
Отже, суд приходить до висновку, що у зв`язку з частковим задоволенням позову на 30,4% від заявлених вимог, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача 2 128 грн документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -
ухвалив:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» заборгованість за договором позики №9862442 від 02.08.2020 у розмірі 6 831 (шість тисяч вісімсот тридцять одна) грн 21 коп., що є сумою заборгованості за основною сумою боргу. 
У задоволенні решти вимог позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» судові витрати, пов`язані з розглядом справи, судовий збір у розмірі 809 (вісімсот дев`ять) грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 128 (дві тисячі сто двадцять вісім) грн.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подано заяву про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал», код ЄДРПОУ 39992082, місцезнаходження: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8 поштовий індекс 04071.
Відповідач – ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя            А.Г. Горщар