КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 761/29990/25Головуючий у суді І інстанції: Савицький О.А.
провадження №22-ц/824/8984/2026  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Ратнікової В.М., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Альянс» про стягнення вкладу та нарахованих процентів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Банк Альянс» про стягнення вкладу та нарахованих процентів.
Своі? вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та АТ «Банк Альянс» було укладено договір про надання банківської послуги (вкладні (депозитні) рахунки), що є договором про приєднання до умов публічного договору комерційного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Банк Альяна» № 20954-Д/17 від 30.12.2024 року. Посилаючись на те, що відповідачем було неправомірно відмовлено йому у видачі вкладу та процентів, позивач вимушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права.
Позивач просив суд стягнути з АТ «Банк Альянс» на свою користь суму вкладу та нарахованих процентів за вкладом за депозитними договором № 20954-Д/17 від 30.12.2024 року в розмірі 100 988,54 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що оскаржуване судове рішення є завідомо незаконним і підлягає скасування, з огляду на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Вважає, що ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги доводи відповідача викладені ним у відзиві на позовну заяву.
Також зазначав, що суд першої інстанції у порушення вимог Конституції України та Законів України не розлянув справу в межах заявлених позивачем вимог на підставі поданих позивачем доказів.
09 квітня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника АТ «Банк Альянс» - адвоката Левчука О.О., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначав зокрема про те, що банк надсилав на адресу позивача листи, в яких було повідомлено, що у зв`язку з перевищенням порогової суми на рахунках, видаткові операції по ним заблоковані та повідомлено про необхідність надати документи, які можуть підтвердити походження статків. Однак дотепер позивачем не надано документів на підтвердження походження його статків. Таким чином, банком було правомірно відмовлено у виплаті відсотків які були нараховані по депозитам останнього.
Представник відповідача вважає, що рішення суду першої інстанції від 27 січня 2026 року винесено законно, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надавалось відповідачу документів на підтвердження законності походження грошових коштів, розміщених ним на вкладних (депозитних) рахунках, що свідчить про правомірність дій відповідача, пов`язаних з відмовою позивачу у виплаті вкладу та нарахованих процентів.
Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про запобіганння та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» фінансові операції є пороговими, якщо сума, на яку здійснюється кожна із них, дорівнює чи перевищує 400 тисяч гривень (для суб`єктів господарювання, які проводять лотереї та/або азартні ігри, - 55 тисяч гривень) або дорівнює чи перевищує суму в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, еквівалентну за офіційним курсом гривні до іноземних валют і банківських металів 400 тисяч гривень на момент проведення фінансової операції (для суб`єктів господарювання, які проводять лотереї та/або азартні ігри, - 55 тисяч гривень), за наявності однієї або більше таких ознак, як фінансові операції з гттівкою (внесення, переказ, отримання коштів).
Відповідно до підпункту 4 пункту 4 та пункту 5 Положення про порядок організації виконання окремих вимог законодавства у сфері фінансового моніторингу, валютного нагляду, нагляду у сфері реалізації спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) протягом дії воєнного стану та внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого Постановою Національного банку України за №153, Банк має право обмежити проведення видаткових операцій за поточним рахунком клієнта - фізичної особи, якщо сума на рахунку відповідає пороговій фінансовій операції, визначеній ст. 20 Закону України «Про запобіганння та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», і клієнт не надав на вимогу банку відповідні документи або відомості щодо джерел походження коштів.
Встановлено, що між АТ «Банк Альянс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківської послуги (вкладні (депозитні) рахунки), що є договором про приєднання до умов публічного договору комерційного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Банк Альяна» № 20954-Д/17 від 30.12.2024 року (а.с. 3-4). Договір від імені ОСОБА_1 було підписано довіреною особою ОСОБА_2 на підставі довіреності від 25.09.2019 року (а.с. 5).
Сума вкладу складає 100000,00 грн, вкладний рахунок № НОМЕР_1 , проценти за користування вкладом 14,15% річних. Вклад розміщується на 3 місяці без пролонгації.
З матеріалів справи вбачається, що згідно заяви представника ОСОБА_1 від 01 квітня 2025 року він просив встановити з 01.04.2025 року автоматичне продовження строку розміщення вкладу за заявою-договором №20954-Д/17 від 30 грудня 2024 року (а.с. 186).
В подальшому, 01 липня 2025 року представник ОСОБА_1 написав заяву, в якій він відмовився з 01.07.2025 року від автоматичного продовження строку розміщення вкладу за заявою-договором №20954-Д/17 від 30 грудня 2024 року. Крім того, в заяві було зазначено прохання про те, що по закінченню строку розміщення вкладу суму вкладу перерахувати на поточний рахунок, згідно з умовами договору (а.с. 187).
04.07.2025 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою щодо видачі вкладу та нарахованих процентів (а.с. 7).
Також між АТ «Банк Альянс» та ОСОБА_1 було укладено договори про надання банківської послуги (вкладні (депозитні) рахунки) № 20954-Д/18 від 31.12.2024 р., № 20954-Д/19 від 01.01.2025 р., № 20954-Д/20 від 02.01.2025 р., № 20954-Д/21 від 05.03.2025 р., №20954-Д/22 від 17.06.2025 р. (а.с. 49-52, 53-56, 57-60, 84-87), які також підписані довіреною особою ОСОБА_2 ..
Так, вказаними заявами-договорами позивач приєднався на публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який розміщено на офіційному web-сайті Банку https://bankalliance.ua/ про що вказано у вказаних заявах-договорах.
Станом на 13.10.2025 р. загальна сума на рахунку позивача становить 542 658,23 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 08.10.2025 р. по 13.10.2025 року (а.с. 71).
16.07.2025 року відповідачем направлено на адресу позивача відповідь № 67/4384 від 10.07.2025 року на заяву його представника від 04.07.2025 року щодо видачі вкладу та нарахованих процентів, що підтверджується списком відправлень, чеком та трекінгом відправлень АТ «Укрпошта» за номером 0601170899184 (а.с. 72-78).
У вказаній відповіді № 67/4384 від 10.07.2025 року позивачу повідомлено, що відповідно до умов діючих договорів банківського вкладу (депозиту), укладених між банком та вкладником шляхом підписання відповідних заяв-договорів про надання банківських послуг (вкладні (депозитні) рахунки), що є договором про приєднання до умов Публічного договору комлексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Банк Альянс», банк виплачує проценти за вкладом (депозитом) щомісячно в перший робочий день шляхом зарахування на поточний рахунок, вказаний в заяві-договорі. Зарахувавши суму процентів, нарахованих відповідно до умов договору за відповідний розрахунковий період, на поточний рахунок, вказаний у відповідній заяві-договорі, банк виконав свої зобов`язання щодо сплати процентів за вкладом (депозитом). Крім того, у зв`язку з перевищенням порогової суми на рахунках, видаткові операції по ним заблоковані та повідомлено про необхідність надати документи, які можуть підтвердити законність походження таких статків.
Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 04.07.2025 року по 04.07.2025 року, доданої до позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_1 перераховано з рахунку НОМЕР_2 суму вкладу у розмірі 100 000 грн призначення платежу повернення «повернення коштів згідно депозитного договору №20954-Д/17 від 30.12.2024 року». Крім того, вбачається виплата відсотків за депозитним договором за період з 01.07.2025 року по 03.07.2025 року у розмірі 89,86 грн, та за період з 01.06.2025 року по 30.06.2025 року у розмірі 898,69 грн (а.с. 6) 
Встановлено, що банк 04.07.2025 року зарахував кошти у розмірі 100 000 грн за депозитом на поточний рахунок, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 04.07.2025 року по 04.07.2025 року (а.с. 184).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що депозитний договір припинив свою дію, оскільки банком були повернуті кошти вкладу та відсотки позивача на його поточний рахунок.
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність підстав для повернення банківського вкладу та нарахованих процентів за вкладом за депозитним договором № 20954-Д/17 від 30.12.2024 року, оскільки матеріалами справи підтверджено повернення ОСОБА_1 банківського вкладу на його поточний рахунок в банку. Інших доказів щодо неотриманння виплати по банківському вкладу, на противагу наданих відповідачем, стороною позивача суду не надано.
З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, однак з інших, ніж це зазначено судом першої інстанції, підстав.
При вирішенні спору суд першої інстанції помилково послався на норми матеріального права, що регулюють взаємовідносини між банком та позивачем по його поточному рахунку. Суд першої інстанції, не вірно встановив предмет спору, а саме що предметом спору є договір банківського вкладу, не повно з`ясував обставини справи щодо повернення коштів за вкладом, за вказівкою позивача на його поточний рахунок, та фактичне припинення дії договору вкладу у зв`язку з його виконанням.
Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині правового обґрунтування вирішення позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на наведене мотивувальна частина рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року підлягає зміні в частині правових підстав відмови у задоволенні позову, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «29» червня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді В.М. Ратнікова

С.Г. Музичко