ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/478/26

Господарський суд Черкаської області у складі судді Зарічанської З.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, справу
за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція охоронних закупівель",
до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АнВа",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу",
про стягнення 52 337,13 грн.

07.04.2026 до Господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція охоронних закупівель" (далі - ДП "Агенція охоронних закупівель") з вимогою стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АнВа" (далі - ТОВ "АнВа") пеню у розмірі 52 337,13 грн.
Ухвалою від 13.04.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами. Постановив розпочати розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін 14.05.2026. Залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" (далі - ДП "ДОТ"). Встановив сторонам строк для подання заяв по суті.
06.05.2026 відповідач подав відзив на позов та клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву на 15 календарних днів з дня закінчення строку, встановленого ухвалою Господарського суду Черкаської області від 13.04.2026.
Ухвалою від 07.05.2026 суд клопотання ТОВ "АнВа" задовольнив частково та поновив ТОВ "АнВа" строк для подання відзиву до дати його фактичного подання.
13.05.2026 ДП "Агенція охоронних закупівель" подало відповідь на відзив.
Суд здійснює розгляд справи по суті.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що усі права та обов`язки ДП "ДОТ" внаслідок реорганізації перейшли до ДП "Агенція охоронних закупівель".
14.11.2024 між ДП "ДОТ" та ТОВ "АнВа" було укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 380/11-24-РМ (далі - Договір). Отримувачами Товару за Договором є Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання Товару (далі - Отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни (п. 1.2. Договору).
На виконання Договору позивачем була оформлена та надіслана Постачальнику заявка №R000515 від 18.11.2024, відповідно до якої Постачальник зобов`язався поставити Костюм літній бойовий (тип 1) з тканини тип 4 клас 7 у кількості 10 000 комплектів у строк до 13.12.2024. Разом з тим, поставка Товару відбулась з порушеннями строків поставки відповідно до Акту приймання Товару №707 від 19.12.2024 на загальну суму 4 361 427,60 грн, що стало підставою для нарахування пені у розмірі 52 337,13 грн.

У відзиві відповідач зазначає, що він здійснив фактичну поставку товару належної якості. Зокрема, поставку партії № 2 у кількості 2 308 комплектів на загальну суму 4 361 427,60 грн (з ПДВ) проведено 19.12.2024, що підтверджується: товарно-транспортною накладною від 19.12.2024, Актом № 2/404 приймального контролю товару за якістю від 19.12.2024, Актом приймання-передачі запасів № 707 від 19.12.2024, Актом приймання Товару № 101 від 19.12.2024, Видатковою накладною № 284 від 19.12.2024, Повідомленням-підтвердженням військової частини НОМЕР_1 № 2098. У документах прямо зазначено: "По кількості і якості Сторони не мають претензій один до одного", проте позивач, посилаючись на п. 8.2 Договору, нарахував пеню за нібито прострочення поставки за період з 14.12.2024 по 19.12.2024 (6 календарних днів) у розмірі 0,2 % від ціни товару зазначеної партії за кожний день, що становить 52 337,13 грн.
Відповідач зауважує, що п. 8.2.1 Договору Сторони чітко погодили: "Замовник залишає за собою право не нараховувати штрафні санкції, передбачені п. 8.2 Договору, протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня кінцевої дати поставки Товару, передбаченої у Заявці на поставку Товару… та Специфікації (Додаток № 1) до Договору. У разі прострочення поставки Товару понад 5 (п`ять) робочих днів від дати поставки, вказаної в Заявці на поставку Товару, штрафні санкції, передбачені п. 8.2 Договору, нараховуються Замовником з першого дня прострочення виконання зобов`язань".
Тобто, на переконання відповідача, Договором установлено двоступеневе правило: (1) якщо поставка здійснена в межах 5 робочих днів від кінцевої дати - штрафні санкції за пунктом 8.2 не нараховуються; (2) лише в разі перевищення цього 5-денного робочого порогу - пеня нараховується починаючи з першого дня прострочення. Кінцева дата поставки за Специфікацією та Заявкою - 13.12.2024 (п`ятниця). Відповідно, 5-денний робочий грейс-період охоплює: понеділок 16.12.2024, вівторок 17.12.2024, середу 18.12.2024, четвер 19.12.2024, п`ятницю 20.12.2024. Поставка партії № 2 фактично здійснена та прийнята Отримувачем (військова частина НОМЕР_1 ) 19.12.2024 - у четвертий робочий день після кінцевої дати поставки, тобто в межах установленого Договором 5-денного робочого грейс-періоду. За таких обставин, відповідно до прямого припису пункту 8.2.1 Договору, штрафні санкції за пунктом 8.2 Договору взагалі не підлягають нарахуванню.
Розрахунок пені, наданий позивачем, побудований на 6 календарних днях, у тому числі двох вихідних днях (субота 14.12.2024 та неділя 15.12.2024), які за визначенням не є робочими, та чотирьох робочих днях, кожен з яких охоплюється грейс-періодом за пунктом 8.2.1 Договору. Така методика розрахунку прямо суперечить умовам Договору, погодженим Сторонами.
Крім того відповідач зауважує, що виконання зобов`язання у місячний строк об`єктивно ускладнене багатоступеневою процедурою приймального контролю, яка залежить від третіх осіб.
Відповідач наголошує, що поставка здійснена ним без будь-якого авансування та передоплати з боку Замовника - виключно за рахунок власних обігових коштів відповідача, що додатково підтверджує добросовісність Постачальника та відданість виконанню зобов`язань перед державним замовником в умовах воєнного стану. У позовній заяві позивач не зазначає жодних збитків, які він поніс унаслідок незначної затримки поставки. Не наведено: фактів порушення інтересів Збройних Сил України; неможливості забезпечення військових частин обмундируванням; необхідності термінової закупівлі заміщувальних товарів у третіх осіб; будь-яких інших несприятливих майнових наслідків. Відсутні також виникнення додаткових витрат, або інших негативних наслідків для самого позивача.
Відповідач повідомляє, що незважаючи на переконливі, на його думку, підстави для повної відмови у задоволенні позову (п. 8.2.1 Договору), він, керуючись принципом добросовісності та з метою досягнення процесуальної економії, готовий у добровільному порядку сплатити позивачу 10 % від нарахованої суми пені, що становить 5333,713 грн.
У прохальній частині відзиву відповідач, зокрема, просить зменшити розмір неустойки до 5333,713 грн та здійснити розподіл судових витрат, зокрема вирішити питання повернення позивачу з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору у зв`язку з визнанням позову.

У відповіді на відзив позивач зауважує, що п. 8.2.1 Договору передбачено не обов`язок, а право позивача не нараховувати штрафні санкції, яке він реалізує на власний розсуд згідно ст. 12 ЦК України. Зміст п. 8.2.1 Договору, на переконання позивача, не звільняє відповідача від зобов`язання зі сплати штрафних санкції у зв`язку з порушенням істотної умови Договору: строку поставки Товару оборонного призначення.
Позивач зазначає, що відповідач був обізнаний з процедурою та строками здійснення приймального контролю Товару згідно Додатку № 3 до державного контракту (договору) про закупівлю № 380/11-24-РМ "14" листопада 2024 року. Приймання товару за якістю є обов`язковою умовою Договору, не є та не може бути підставою для звільнення Відповідача від відповідальності за порушення строків поставки Товару.
Щодо посилання відповідача на обставини воєнного стану позивач звертає увагу, що Договір сторонами укладено 14.11.2024, тобто у період дії правового режиму воєнного стану. На момент участі у процедурі закупівлі та укладення Договору відповідач був обізнаний із загальною безпековою ситуацією в країні та пов`язаними з нею ризиками здійснення господарської діяльності. Крім того, сам факт існування воєнного стану або пов`язаних із ним загальних обставин не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності або зменшення її розміру.
Щодо наявності збитків позивач повідомляє, що отримувачами Товару за Договором є Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання Товару для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни (п. 1.2 Договору). Отже, прострочення поставки такого Товару має значення не лише з погляду формального порушення строків виконання господарського зобов`язання, але й з огляду на суспільну важливість та оборонне призначення закупівлі. Таким чином, твердження відповідача про відсутність негативних наслідків прострочення є безпідставними та не враховують специфіку спірних правовідносин, пов`язаних із забезпеченням потреб оборони України в умовах воєнного стану.
Щодо посилання відповідача на те, що Товар був поставлений за власні кошти позивач звертає увагу, що відсутність передоплати є умовою, на яку відповідач добровільно погодився при укладенні Договору. Відтак посилання на виконання поставки за власні кошти фактично зводиться до посилання на звичайний комерційний ризик, який несе суб`єкт господарювання у межах здійснення своєї підприємницької діяльності.
На переконання позивача, доводи відповідача про виконання у повному обсязі зобов`язань за Договором не спростовують факту порушення ним умов Договору щодо строків поставки товару оборонного призначення та не є підставою для звільнення його від відповідальності. Здійснення поставки Товару після спливу погодженого строку є виконанням уже існуючого договірного обов`язку відповідача, а не обставиною, яка виключає відповідальність за допущене прострочення.
Позивач вважає, що намір відповідача сплатити лише 10% від заявленої суми нарахованих штрафних санкцій - це не "добровільний компроміс", а пряме порушення п. 8.5 Договору, відповідно до якого відповідач зобов`язаний був сплатити всю суму штрафних санкцій через 7 днів від дати отримання повідомлення-вимоги вих. №2165/145/06-2025 від 13.01.2025 про стягнення штрафних санкцій згідно з державним контрактом (договором) №380/11-24-РМ від 14.11.2024. Зважаючи на майновий стан відповідача в 2024 та 2025 роках, твердження відповідача про те, що сплата неустойки в розмірі 52 337,13 грн є непомірним тягарем для підприємства, розмір доходу якого за 2025 рік склав 1 615 905 000 грн, за твердженням позивача, є необґрунтованими та безпідставними.
Також позивач звертає увагу суду на відсутність правових підстав для зменшення штрафних санкцій, нарахованих за фактом порушення відповідачем договору, відповідно до якого постачання Товару здійснювалося для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни.
Третя особа своїм правом не скористалась, пояснення щодо позову чи відзиву суду не надала.

Дослідивши матеріали справи суд встановив таке.
Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 02.05.2025 № 281 Про реорганізацію державного підприємства оборони України "Державний оператор тилу", вирішено реорганізувати юридичну особу - державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу", шляхом приєднання до державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель". Визнати державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" правонаступником усіх прав та обов`язків державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу".
31.12.2025 складено Передавальний акт приймання-передачі справ, документів та майна державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" (ідентифікаційний код юридичної особи - 44830311) правонаступнику - державному підприємству Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (ідентифікаційний код юридичної особи - 44725823).
Наказом Міністерства оборони України від 06.01.2026 № 7/нм Про затвердження передавального акта приймання-передачі справ, документів та майна державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу", затверджено передавальний акт приймання-передачі справ, документів та майна державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" правонаступнику - державному підприємству Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель".
Згідно з ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. (ч. 1 ст. 106 ЦК України)
Порядок припинення юридичної особи шляхом приєднання врегульований ст. 107 ЦК України, відповідно до положень якої після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. (ч. 2) Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. (ч. 3)
Верховний Суд у постанові від 14.09.2020 у справі № 296/443/16-ц дійшов висновку, що у статтях 104 і 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.
Отже, з урахуванням наказів Міністерства оборони України про реорганізацію, затвердженого передавального акта та положень чинного законодавства, ДП "Агенція оборонних закупівель" є належним правонаступником усіх прав та обов`язків ДП "ДОТ", у тому числі прав та обов`язків за договорами, укладеними останнім.

14.11.2024 ДП "ДОТ" (Замовник) та ТОВ "АнВа" (Постачальник) підписали Державний контракт про закупівлю № 380/11-24-РМ (далі - Договір).
Постачальник зобов`язується поставити Замовнику "Костюм літній польовий (тип 1) з тканини тип 4, клас 7" (ДК 021:2015: 35810000-5: Індивідуальне обмундирування) (далі за текстом - Товар), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в Специфікації (Додаток №1) (Лот 5, номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель - ID: UA2024-10-24-007846-a), а Замовник - прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. (п. 1.1. Договору)
Отримувачами Товару за Договором є Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання Товару (далі - Отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни. (п. 1.2. Договору)
Відповідно до п. 3.1. Договору, розрахунок за Товар здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування Замовником коштів на поточний банківський рахунок Постачальника, вказаний у розділі 16 цього Договору, а у випадку здійснення Замовником передоплати - на небюджетний рахунок, відкритий Постачальником в органах Державної казначейської служби України відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти".
Розрахунок за Товар здійснюється у строк, передбачений в Специфікації (Додаток №1), після його фактичного приймання Отримувачем на підставі належним чином оформлених Актів приймання Товару за умов відсутності будь-яких зауважень до Товару з боку Замовника та/або Отримувача та наявності документів до всіх партій товару, переданих Отримувачу, згідно переліку у пункті 6.7.
Постачальник зобов`язаний здійснити поставку Товару за цим Договором не пізніше строку, визначеного у Специфікації (Додаток №1), але у будь-якому випадку в строк, визначений Замовником у заявці на поставку, складеній Замовником за формою, визначеною у Додатку №2 до цього Договору (далі - заявка на поставку Товару). (п. 4.1. Договору)
Вказані у Специфікації (Додаток №1) або заявках на поставку Товару строки поставки Товару можуть бути змінені за зверненням Замовника. (п. 4.1.1. Договору)
Поставка Товару здійснюється Постачальником однією або окремими партіями, які формуються відповідно до заявки на поставку Товару та ростовки, визначеної у Специфікації (Додаток №1). (п. 4.2. Договору)
Заявка на поставку Товару подається Змовником Постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором, протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту укладення Договору. (п. 4.3. Договору)
Відповідно до п. 4.3.1. Договору, протягом 2 (двох) робочих днів після отримання заявки на поставку Товару Постачальник зобов`язаний підтвердити Замовнику свою готовність поставити Товар або, у разі, якщо строк поставки у заявці на поставку Товару є коротшим ніж строк поставки, визначений у Специфікації (Додаток №1), надати мотивоване звернення щодо зміни дати поставки Товару, вказаної Замовником у заявці на поставку Товару. Таке підтвердження або мотивоване звернення направляються Замовнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором.
У разі ненадання Постачальником підтвердження готовності поставити Товар або мотивованого звернення щодо зміни дати поставки Товару протягом 2 (двох) робочих днів після отримання від Замовника заявки на поставку Товару така заявка вважається підтвердженою Постачальником.
У разі неможливості своєчасної поставки Товару з урахуванням наявності об`єктивних обставин, які фактично унеможливлюють дотримання строків поставки Товару (перебої в електропостачанні, тривалі повітряні тривоги, тощо), Постачальник має право звернутись до Замовника та надати мотивоване звернення щодо продовження строку поставки з наданням відповідних підтверджуючих документів у строк не пізніше ніж 15 (п`ятнадцять) календарних днів до кінцевої дати поставки Товару. Замовник розглядає подане Постачальником мотивоване звернення протягом 5 (п`яти) робочих днів. За результатами розгляду зазначеного звернення Замовник має право продовжити строк поставки Товару. У разі відсутності належного обґрунтування необхідності перенесення строків поставки Товару, Замовник залишає за собою право відмовити у продовженні строку поставки Товару з подальшою можливістю застосування штрафних санкцій.
Поставка Товару здійснюється на умовах DDP - склад Отримувача (на території України, крім тимчасово окупованих територій, визначених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309). (п. 4.5. Договору)
У разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) Товару, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,2 (нуль цілих дві десятих) відсотка від ціни Товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) Товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань, включаючи день виконання порушеного зобов`язання. За порушення строку поставки Товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни Товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії Товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими). (п. 8.2. Договору)
Замовник залишає за собою право не нараховувати штрафні санкції, передбачені п.8.2. Договору протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня кінцевої дати поставки Товару, передбаченої у Заявці на поставку Товару складеній Замовником за формою, визначеною у Додатку №2 до цього Договору та Специфікації (Додаток №1) до Договору. У разі прострочення поставки Товару, понад 5 (п`ять) робочих днів від дати поставки вказаної в Заявці на поставку Товару, штрафні санкції, передбачені п.8.2. Договору нараховуються Замовником з першого дня прострочення виконання зобов`язань. (п. 8.2.1. Договору)
У разі застосування пені/штрафу Постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 7 (семи) банківських днів від дати направлення Замовником письмового повідомлення Постачальнику. Сплата пені/штрафів не звільняє Постачальника від виконання умов цього Договору, за виключенням випадків дострокового розірвання Договору з урахуванням п. 8.3.1. та п.8.7.1. Договору. Штраф, пеня за несвоєчасне/неякісне постачання Товару нараховується Постачальнику за весь період прострочення до моменту належного виконання зобов`язання. (п. 8.5. Договору)
Сплата пені та/або штрафу не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за Договором. (п. 8.7. Договору)
Сторони прийшли до взаємної згоди щодо можливості застосування оперативно-господарських санкцій в порядку, передбаченому статтями 235 і 237 Господарського кодексу України, у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, передбачених цим Договором. (п. 8.8. Договору)
Обмін повідомленнями у межах виконання умов цього Договору здійснюється Сторонами у письмовій формі власноручно або шляхом надсилання поштовим зв`язком (рекомендованим листом) на адреси, вказані в у розділі 16 цього Договору, та/або шляхом надсилання електронного повідомлення засобами електронної пошти, на адреси, вказані в у п. 12.2 цього Договору, з застосуванням автентифікації, передбаченої Законом України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Всі інші повідомлення в межах цього Договору здійснюються в письмовій формі шляхом передачі поштовим зв`язком (рекомендованим листом). (п. 12.1. Договору)
Обмін повідомленнями засобами електронної пошти можуть здійснюватись з застосуванням електронної ідентифікації (автентифікації), передбаченої Законом України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". У межах виконання цього Договору Сторони обмінюються повідомленнями за наступними електронними адресами (у разі, якщо письмово не будуть повідомлені інші адреси): від Замовника (для замовлення Товару): logistics_ekip@dot.gov.ua; від Замовника (для ділового листування): official@dot.gov.ua. від Постачальника: tov-anva@ukr.net. (п. 12.2. Договору)
Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання Сторонами та дії протягом строку, вказаного в Специфікації (Додаток № 1). (п. 13.1. Договору)
У п. 1 Додатку № 1 до Договору - Специфікації сторони обумовили постачання 10 000 комплектів товару - костюмів літніх польових (тип 1) з тканини тип 4, клас 7 на загальну суму 18 900 000 грн з ПДВ.
Відповідно до п. 5 Специфікації, кінцева дата, до якої здійснюється поставка (включно) - до 13.12.2024. Датою поставки Товару вважається дата, вказана Отримувачем та у Акті приймання Товару згідно з Додатком № 4 до Договору.
Відповідно до п. 13.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 30 червня 2025 року, а в частині виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, у тому числі в частині нарахування та сплати штрафних санкцій та поставки Товару - до повного виконання. (п. 6 Специфікації)
04.12.2024 сторони підписали Додаткову угоду № 1 до державного контракту (Договору) про закупівлю № 380/11-24-РМ від 14.11.2024 року, відповідно до п. 1.1. якої вирішили пункт 1 Додатка № 1 до Договору викласти в новій редакції, якою передбачили, що обсяг закупівлі Товару становить 10 000 костюмів літніх польових (тип 1) з тканини тип 4, клас 7 загальною вартістю 18 897 000 грн з ПДВ.
18.11.2024 ДП "ДОТ" склало Заявку на поставку № R000515 у кількості 10 000 одиниць, тобто у повному обсязі Договору із зазначенням кінцевої дати поставки - 13.12.2024.
18.11.2024 в порядку п. 12.1. Договору на електронну пошту відповідача, зазначену у п. 12.2. Договору Замовник надіслав Постачальнику заявку на поставку № R000515.
Отже з урахуванням положень п. 5 Специфікації, строк поставки Товару сплив 13.12.2024.
Сторони не заперечують, що відповідач поставив частину товару в межах встановленого строку - до 13.12.2024, проте частина товару вартістю 4 361 427,60 грн поставлена відповідачем з порушенням вказаного строку.
Так 19.12.2024 сторони Договору та Військова частина НОМЕР_1 (Отримувач) підписали Акт № 707 приймання Товару та Акт приймання-передачі запасів № 707, відповідно до якого, Постачальник передав, а Отримувач прийняв на умовах - склад Отримувача товар на загальну суму 4 361 427,60 грн з ПДВ, а також видаткову накладну № 284 про отримання відповідного товару.
Постачання товару відповідачем 19.12.2024 також підтверджується наданою відповідачем товарно-транспортною накладною від 19.12.2024 № 70.
19.12.2024 Військова частина НОМЕР_1 склала повідомлення-підтвердження № 406 отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку за Договором від 14.11.2024 № 380/11-24-РМ на суму 4 361 427,60 грн з ПДВ.
Також 19.12.2024 представники органу контролю склали Акт № 2/404 приймального контролю за якістю.
З викладеного випливає, що відповідач порушив строк поставки товару вартістю 4 361 427,60 грн.
19.12.2024 відповідач виставив ДП "ДОТ" рахунок-фактуру № 283 на оплату товару вартістю 4 361 427,60 грн з ПДВ.
Позивач стверджує, що ДП "ДОТ" звернулося до відповідача з повідомленням-вимогою від 13.01.2025 про стягнення штрафних санкцій згідно з державним контрактом (договором) № 380/11-24-РМ від 14.11.2024, в якому просив протягом 7 банківських днів з дня направлення даного повідомлення сплатити штрафні санкції у сумі 52 337,40 грн.
Відповідач отримання вказаного повідомлення не заперечив.
Позивач стверджує, що відповідач заявлену до стягнення пеню не сплатив, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Розглядаючи спір суд враховує такі положення чинного законодавства.
Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 655 ЦК України)
Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. (ч. 1 ст. 662 ЦК України)
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. (ст. 663 ЦК України)
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). (абз. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України)
Вище суд встановив, що відповідач порушив строк поставки товару вартістю 4 361 427,60 грн.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України)
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
У зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару позивач заявив до стягнення пеню в сумі 52 337,13 грн.
Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) Товару, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,2 (нуль цілих дві десятих) відсотка від ціни Товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) Товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань, включаючи день виконання порушеного зобов`язання. (п. 8.2. Договору)
Щодо нарахування пені за невиконання відповідачем негрошового зобов`язання суд зазначає таке.
Як встановлено судом вище, відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
З викладеного випливає, що Цивільним кодексом України передбачено можливість стягнення пені лише у випадку невиконання / несвоєчасного виконання саме грошового зобов`язання.
Водночас відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України, тут і далі в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення Договору), штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). (ч. 4 ст. 231 ГК України)
Верховний Суд у постанові від 17.10.2019 у справі № 912/3237/18 дійшов висновку, що тлумачення норми ч. 4 ст. 231 ГК України дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства штрафні санкції можуть бути застосовані для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.
Таким чином застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій, передбачених ч. 4 ст. 231 ГК України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки невиконання грошового зобов`язання.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18.
З викладеного випливає, що на момент чинності ГК України сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не були позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.
Така позиція є сталою та послідовною у практиці Вищого господарського суду України, Верховного Суду України та Верховного Суду.
Водночас суд зауважує, що з 28.08.2025 введено в дію Закон України № 4196-IX "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб", який визначає правові та організаційні засади діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб. Одним із наслідків введення в дію вказаного Закону стало те, що згідно зі ст. 17 зазначеного Закону з 28.08.2025 втратив чинність ГК України.
Таким чином із втратою чинності ГК України, нормами чинного законодавства не передбачено можливості здійснювати нарахування пені за невиконання чи несвоєчасне виконання негрошового зобов`язання. Нормою ст. 549 ЦК України, як встановлено вище, передбачено лише можливість нарахування штрафу та пені за невиконання грошового зобов`язання.
Щодо можливості застосування норми ч. 4 ст. 231 ГК України до спірних правовідносин сторін, суд зауважує, що відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.
Так при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.
Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.
Отже за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (такі висновки щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду від 28.10.2025 у справі №920/51/23).
З огляду на те, що дія нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, що є однією з гарантій правової стабільності, враховуючи, що договір та, як наслідок, відповідні цивільні права і обов`язки сторін виникли до втрати чинності Господарським кодексом України, до спірних правовідносин сторін із нарахування пені за порушення негрошового зобов`язання слід застосовувати положення ч. 4 ст. 231 ГК України.
Дослідивши розрахунок пені, здійснений позивачем суд встановив, що останній здійснює нарахування у сумі 52 337,13 грн на суму боргу 4 361 427,60 грн за період 14.12.2024 - 19.12.2024 у розмірі 0,2 % від ціни товару, строк поставки якого порушено.
Суд зауважує, що у період здійснення нарахування пені позивачем на підставі п. 8.2. Договору включено день фактичної поставки товару.
Верховний Суд у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/5436/22 виснував таке: "37. Так, відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і за загальним правилом (див. правовий висновок Верховного Суду у постанові від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17) день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені, адже днем прострочення виконання зобов`язання не є. 38. Між тим, колегія суддів висновує, що у разі якщо сторони господарського договору, керуючись "принципом свободи договору" погодять умову про те, що день поставки товару поставленого постачальником з порушення строку також вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції, здійснення управленою стороною такого договору - покупцем нарахування постачальнику пені з урахуванням дня поставки товару буде вважатися правомірним і приписам цивільного законодавства не суперечитиме. 39. Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі № 922/1178/17 вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання. 40. Оскільки у пункті 9.2. Договору Поліція і Товариство погодили умову про те, що день поставки товару поставленого постачальником з порушенням строку передбаченого пунктом 5.1 розділу 5 Договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього Договору, здійснене Позивачем у спірних правовідносинах нарахування Відповідачеві сум пені з урахуванням днів фактичної поставки товару Відповідачем було правомірним".
Оскільки сторони у п. 8.2. Договору передбачили можливість стягнення пені протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань, включаючи день виконання порушеного зобов`язання, то з урахуванням вказаного, розрахунок позивача є обґрунтованим та арифметично правильним.
Щодо доводів відповідача про те, що згідно з п. 8.2.1 Договору пеня не підлягає нарахуванню поставка здійснена в межах 5 робочих днів грейс-періоду суд зауважує, що у п. 8.2.1. Договору передбачено право, а не обов`язок Замовника не нараховувати штрафні санкції, передбачені п.8.2. Договору протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня кінцевої дати поставки Товару. Таке право застосовується останнім на власний розсуд.
Підсумовуючи викладене суд доходить висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача 52 337,13 грн.
Щодо заявленого відповідачем у прохальній частині відзиву клопотання про зменшення розміру неустойки до 5 333,713 грн та здійснення розподілу судових витрат, зокрема вирішення питання повернення позивачу з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору у зв`язку з визнанням позову, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Дослідивши відзив відповідача суд встановив, що останній заперечує проти позову, що випливає з доводів, які викладені, зокрема, в розділі ІІ відзиву - заперечення проти позову. Так відповідач стверджує, що відповідно до прямого припису пункту 8.2.1 Договору, штрафні санкції за пунктом 8.2 Договору взагалі не підлягають нарахуванню. Відповідач у п. 4 розділу ІІ відзиву зазначає про його готовність добровільно сплатити 10 % від заявленої суми як добросовісний компроміс, водночас таке зауваження не є визнанням позову, тому відсутні підстави для застосування положень ч. 1 ст. 130 ГПК України про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, яка застосовується лише в разі повного однозначного визнання позову.
Щодо вимоги про зменшення розміру неустойки до 5 333,713 грн у відзиві відповідач повідомляє про те, що виконання зобов`язання у місячний строк об`єктивно ускладнене багатоступеневою процедурою приймального контролю, яка залежить від третіх осіб; відповідач у повному обсязі виконав зобов`язання за Договором; позивач не зазнав жодних збитків; здійснення поставки відповідачем без будь-якого авансування та передоплати з боку позивача, виключно за рахунок власних обігових коштів.
У свою чергу у відповіді на відзив позивач зазначив про відсутність виняткових обставин для зменшення розміру штрафних санкцій на 90 %, оскільки відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за контрактом, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені контрактом строки поставки Товару. Посилання відповідача на 100% виконання договору хоч із простроченням вказує, на переконання позивача, лише на неналежне виконання умов Договору і не спростовує вини відповідача у неналежному виконанні своїх обов`язків. Крім того, за поставку товару, відповідач отримав кошти у розмірі 18 897 000 грн, які були отримані ним своєчасно і це було підставою для виконання зобов`язань навіть із простроченням, так як господарюючі суб`єкти прораховують прибутковість здійснення своєї діяльності. Тобто, на думку позивача, відповідач врахував, що навіть з необхідністю сплати штрафних санкцій відповідно до умов укладеного договору, він буде мати прибуток від виконання договору.
Позивач звертає увагу, що відповідно до відкритих даних, опублікованих на сайті Опендатабот: дохід відповідача за 2024 рік склав 1 537 931 000 грн, активи підприємства за 2024 рік складали 737 250 000 грн; дохід відповідача за 2025 рік склав 1 615 905 000 грн, активи підприємства за 2024 рік складали 880 603 000 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена права компенсації своїх майнових втрат; такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків; такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. 549-552 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 також наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України та з дотриманням правил ст. 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Так, положеннями ст. 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з п. 3, 6 ч. 1 цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
Суд відзначає, що судова практика щодо застосування вказаних норм ГК України та ЦК України наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №923/587/20, від 01.10.2020 у справі №904/5610/19, від 02.12.2020 у справі №913/698/19, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 19.01.2021 у справі №920/705/19, від 27.01.2021 у справі №910/16181/18, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 11.03.2020 у справі №910/16386/18, від 09.07.2020 у справі №916/39/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 13.04.2021 у справі №914/833/19, від 22.06.2021 у справі №920/456/17) і відповідно до неї при визначення розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):
- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;
- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;
- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;
- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;
- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.
У постанові від 04.07.2024 у справі №910/4629/21 Верховний Суд також зазначив, що довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання. Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26.08.2025 у справі №910/4629/21.
Верховний Суд відзначає, що у вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.
Водночас суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафу. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. 86, 236-238 ГПК України).
Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.07.2021 у справі №916/878/20.
Також об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ст. 233 ГК України і ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку ст. 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.
Отже, суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, котрі водночас мають узгоджуватися з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку, передбаченому ст. 86, 210, 237 ГПК України.
У правовому висновку, який викладено у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду зазначає, що і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
У справі, що розглядається суд встановив, що відповідач, в порушення умов договору не виконав взяті на себе зобов`язання в частині поставки товару в обумовлений договором термін, що стало причиною для стягнення штрафних санкцій.
Суд враховує, що ТОВ "АнВа" виконало зобов`язання за договором повністю та поставило Замовнику обумовлену договором продукцію у повному обсязі і Замовник прийняв цю продукцію; позивач не зазначив у позовній заяві про понесення ним збитків у зв`язку з допущеним відповідачем простроченням поставки продукції; строк прострочення виконання зобов`язання (5 днів) та його причини - ракетні обстріли, відключення світла, складний порядок приймання продукції тощо.
За умовами п. 3.1. Договору поставка здійснювалася на умовах післясплати, тобто позивач не сплачував жодної попередньої оплати за товар, гроші з його володіння не вибували. Позивач приймав товар, поставлений пізніше строку, встановленого Договором, без зауважень щодо прострочення. Поставка товару також мала здійснюватися повністю за рахунок відповідача. Позивач до отримання товару не несе ніяких витрат, а натомість отримує значне відстрочення оплати за рахунок відповідача.
З наявної у матеріалах справи інформації не випливає, що у разі зменшення розміру штрафних санкцій позивач зазнає значних негативних наслідків для свого фінансового стану.
Господарський суд зазначає, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені не є оцінкою правомірності позовних вимог, а є правом суду, за результатами здійсненої оцінки наданих сторонами доказів та обставин справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішити питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе зменшення пені.
При цьому зменшення розміру штрафних санкції не має негативного впливу на фінансовий стан позивача, оскільки стягнення пені має компенсаторний характер, і не може бути засобом збагачення іншої сторони договору.
За наведених підстав у їх сукупності суд дійшов висновку про зменшення розміру пені на 80%, тому суд задовольняє позовні вимоги частково у сумі 10 467,43 грн пені.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача суд покладає судовий збір за подання позову до суду на ТОВ "АнВа" пропорційно вимогам визнаним судом обґрунтованими, тобто повністю.
Керуючись ст. 74, 76 - 77, 233, 236-241, 247, 251-252, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АнВа" (ідентифікаційний код 03058052, вул. Б. Хмельницького, 3, м. Чигирин, Черкаська обл., 20901) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція охоронних закупівель" (ідентифікаційний код 44725823, вул. Автозаводська, буд. 2, м. Київ, 04074) пеню у розмірі 10 467,43 грн та 2 662,40 грн витрат зі сплати судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
В решті позову відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Копії рішення надіслати учасникам справи через "Електронний суд".

Суддя Зоя ЗАРІЧАНСЬКА