Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/485/26
Провадження №: 2/332/1604/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Завіновської А.П., при секретарі судового засідання Літвіновій Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

29.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначало наступне. 
22.07.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 , укладено договір про споживчий кредит № 104184965. 
Договір укладено в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
На підставі договору відповідачу надано кошти у сумі 4 000, 00 грн., строком на 15 днів, тобто до 06.08.2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Крім того, сторони, відповідно до п. 1.5.1 Договору, передбачили комісію за надання кредиту в розмірі 760,00 грн., яка нараховуються за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово. 
30.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 30-11-65, згідно до якого останнє товариство набуло право вимоги за договором про споживчий кредит № 104184965.
10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого позивачу відступлене право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором.
Відповідач користувався коштами але своєчасно та в повному обсязі не вносив щомісячні платежі, внаслідок чого станом на момент подання позовної заяви утворилася заборгованість за вказаним договором на загальну суму 26 052, 93 грн., яка склалася за основою сумою боргу – 3 668, 00 грн., нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 21 624, 93 грн., комісією – 760, 00 грн.
З огляду на вказане, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» просило стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором, а також судові витрати.

Ухвалою судді від 11 лютого 2026 року відкрито провадження у справі і її призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 12 год. 30 хв. 03 березня 2026 року, яке в подальшому неодноразово відкладалося, останній раз на 15 год. 00 хв. 18.06.2026 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач в особі свого представника – адвоката Скользнєвої В.В., просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на нарахування відсотків поза межами строку кредитування, нікчемність положень договору щодо стягнення комісії, відсутність доказів, які б підтверджували оплату за договором факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, а отже і факт відступлення права вимоги, не врахування часткового внесення відповідачем платежів, завищену суму витрат на правову допомогу. Крім того, просив стягнути з ТОВ «Коллект центр» на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
У відповіді на відзив, представник позивача просив позов задовольнити, з підстав наведених у ньому.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, додатково зазначивши, що позовні вимоги підтримує.
Відповідач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, надав повноваження на представництво його інтересів в суді адвокату Скользнєвій В.В.
Представник відповідача – адвокат Скользнєва В.В., в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі та відповідача.
Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи та надавши оцінку доказам наявним у ній, суд приходить до наступного висновку.
Статтею 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі – Закон).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття(акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.
22.07.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 , укладено договір про споживчий кредит № 104184965. 
Договір укладено в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», про що свідчить дані зі змісту цього договору, довідка про ідентифікацію.
На підставі договору ОСОБА_1 надано кошти у сумі 4 000, 00 грн., строком на 15 днів, тобто до 06.08.2021 року. 
Пунктом 1.5.2 Договору встановлено, що проценти за користування кредитом складають 1 800,00 грн., які нараховуються за ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Пунктом 1.5.1 Договору передбачено комісію за надання кредиту в розмірі 760,00 грн., що нараховуються за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово (а.с. 13-15). 
Факт перерахування коштів відповідачу ОСОБА_1 підтверджується квитанцією LIQPAY № 1713011606 від 22.07.2021 року на суму 4 000,00 грн. (а.с. 23).
10.01.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 10-01/2023, згідно до якого останнє товариство набуло право вимоги за договором про споживчий кредит № 104184965.
Перехід прав вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним між сторонами актом приймання-передавання Реєстру Боржників за Договором Факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021 року, актом приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді за Договором Факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021 року, Реєстр Боржників до Договору № 30-11-65 до договору факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021 року, платіжним дорученням № 308250004 від 03.12.2021 року (а.с. 27-39).
10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого позивачу відступлене право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором.
Перехід прав вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним між сторонами актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 р., Реєстр Боржників до Договору № 10-0/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 р. (а.с. 40-54).
Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним вище договором.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором на суму 26 052, 93 грн., яка склалася за основою сумою боргу – 3 668, 00 грн., нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 21 624, 93 грн., комісією – 760, 00 грн.

Суд погоджуючись з вимогами щодо наявної у відповідача заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3 668, 00 грн., водночас щодо вимог про стягнення відсотків за користування коштами у наведеному вище розмірі, зазначає наступне.
В постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Вимог щодо нарахування процентів у відповідності до ст. 625 ЦК України у позові не заявлено.
Згідно до розрахунку, проценти нараховувались поза межами кредитування.
Таким чином, розмір процентів за користування коштами в межах строку кредитування повинен розраховуватися наступним чином – 4 000*3,00%*15=1 800, 00 грн. 
Отже, саме в такому розмірі, суд вважає доведеним суму прострочених відповідачем відсотків за користування коштами.
При цьому, даних про те, що між сторонами було укладено додаткові угоди, якими продовжено строк кредитування, суду не надано.
Разом з тим, враховуючи, що відповідачем, було сплачено відсотків за вказаним договором в розмірі 446,00 грн., то до стягнення підлягає сума відсотків – 1 354 грн. (1800-446=1354) (а.с. 24). 

З приводу нарахування комісії за надання кредиту в розмірі 760 гривень, то суд виходить з наступного.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 дійшла наступного висновку:
«10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1 і 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
За частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту».
Зазначений висновок відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Отже, враховуючи, що сторони кредитного договору погодили сплату комісії за надання кредиту, то вказані вимоги підлягають задоволенню.
Водночас з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем на погашення комісії було сплачено 200,00 грн., отже ці кошти слід зарахувати в рахунок погашення комісії за надання кредитних коштів.
Таким чином, сума комісії, яка підлягає сплаті відповідачем складає 560,00 грн.

Всього з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 5 582 грн., яка склалася за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 3 668,00 грн., відсотками за користування кредитними коштами – 1 354 грн., комісією – 560 грн. (а.с. 24).

Щодо стягнення витрат сторін на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000, 00 грн., на підтвердження чого надав копію договору № 01-07/2024 від 01.07.2024 року про надання правової допомоги, витяг з акту № 17 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 року на суму 13 000, 00 грн. З приводу витрат відповідача на професійну правничу допомогу просив відмовити (а.с. 61-62, 65).
Представник відповідача просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000, 00 грн. На підтвердження понесених витрат надав наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 29.04.2026 року, акт здачі-прийняття наданих послуг на суму 8 000,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 08.06.2026 року на суму 8 000,00 грн., копію свідоцтва про на заняття адвокатською діяльністю. Просив зменьшити витрати позивача на правничу допомогу (а.с. 123-124, 125, 126, 127). 
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах № 810/3806/18 від 17.09.2019, № 320/11366/20 від 13.05.2022.
З урахуванням складності справи, обсягу та часу витраченого адвокатами, враховуючи принципи розумності та справедливості, а також, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути витрати на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь позивача в розмірі 2 500,00 грн., а з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» на користь останнього в розмірі 1 500, 00 грн.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати, з урахуванням задоволених позовних вимог у розмірі 570, 28 грн. 
Керуючись ст. ст. 207, 526, 527, 610, 639, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 76-81, 133, 137, 141, 142, 211, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 104184965 від 22.07.2021 у розмірі 5 582 грн., яка склалася за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 3 668, 00 грн., відсотками за користування кредитними коштами – 1 354 грн., комісією – 560 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» судовий збір в розмірі 570, 28 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500,00 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair. 

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 .
Представник відповідача: адвокат Скользнєва Валерія Владиславівна, адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, буд. 13, прим. 14, рнокпп НОМЕР_2 .

Суддя: А.П. Завіновська