справа № 363/565/25
провадження № 22-ц/824/5265/2026
головуючий у суді І інстанції Баличева М.Б.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення коштів в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року адвокат Кучеренко О.О. діючи в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Вишгородського районного суду Київської області з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 286 540,34 грн в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, 5 500,00 грн витрат, пов`язаних з проведенням оцінки завданих матеріальних збитків, 50 000,00 грн завданої моральної шкоди. 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : 286 540,34 грн в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, 5 500 грн витрат пов`язаних з проведенням оцінки завданих матеріальних збитків, 5 000 грн завданої моральної шкоди, 2 970,40 грн витрат по сплаті судового збору, а всього стягнуто 300 010,74 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь позивача 286 540,34 грн в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з нього суми, визначеної експертами. Одночасно просив призначити у справі судову транспортно-товарознавчу експертизу з метою визначення розміру матеріальної шкоди.
Доводів з приводу незгоди із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення 5 500 грн витрат, пов`язаних з проведенням оцінки завданих матеріальних збитків, та 5 000 грн завданої моральної шкоди апеляційна скарга не містить, тому оскаржуване рішення у відповідній частині не є предметом апеляційного перегляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт указує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача, що наданий позивачем Звіт про оцінку вартості матеріального збитку не може слугувати належним та допустимим доказом по справі з наступних підстав. 
Так, указує, що на порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮУ від 08.10.1998 року №53/5, відповідач не був своєчасно повідомлений про проведення відповідного дослідження, а тому не зміг прийняти участь в проведенні огляду КТЗ, подавати свої доводи та зауваження.
Крім того указує, що експерт має бути повідомлений про кримінальну відповідальність, про що має бути зазначено у висновку з вказівкою, що експертиза подається до суду.
Також, у Звіті немає пояснень щодо можливості отримання відповідачем дороговартісних запчастин замість запропонованих нових, що може значно збільшити суму нібито завданих відповідачем збитків.
Тому вважає, що ним надано достатньо доводів та доказів про те, що наданий позивачем звіт №09С/09/24 зроблений без огляду та аналізу документів спеціалізованій ремонтній організації, тому викликає у відповідача сумніви в його правильності.
В обгрунтування підстав для заявлення клопотання про призначення експертизи у суді апеляційної інстанції відповідач посилається на безпідставну відмову суду першої інстанції призначити експертизу на стадії судового розгляду (після закриття підготовчого провадження).
На адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача Кучкренко О.О., в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що апелянтом не доведено необгрунтованості чи суперечності висновку експертного дослідження від 15.09.2024 року №09С/09/24 з іншими матеріалами справи та не спростовано викладених у ньому обставин власними доказами.
З приводу доводів апеляційної скарги про неповідомлення відповідача про проведення експертного дослідження звертає увагу, що присутність заінтересованих осіб під час такого дослідження не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби. Крім того, такі доводи носять характер припущень, оскільки відповідач не навів об`єктивного підтвердження того, що його відсутність під час огляду пошкодженого транспортного засобу, призвела до неправомірності наведених у висновку розрахунків.
Зазначає, що поданий позивачем експертний висновок містить вказівку, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, та що звіт може використовуватись для подання до суду, тому відповідні доводи апеляційної скарги вважає безпідставними.
Також у відзиві представник позивача заперечує проти проведення експертизи в суді апеляційної інстанції. Указує, що всі заперечення відповідача ґрунтуються на його незгоді із наведеним звітом без урахування кольорових світлин, твердження про проведення позивачем ремонту пошкодженого автомобіля, доказів у підтвердження чого не здобуто.
В той же час, сторона позивача наголошує на тому, що за час розгляду справи в суді сторона відповідача навіть не намагалась спростувати заявлений позивачем розмір збитків будь-якими альтернативними розрахунками чи іншими доказами, або ініціюванням рецензування звіту про оцінку вартості майнових збитків.
Відтак, рішення суду першої інстанції вважає правильним і справедливим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Андрейко О.І. просив апеляційну скаргу задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Кучеренко О.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, що підтверджується рекомендованим повідомленням.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились.
У частинах першій-третій статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що наведені позивачем обставини, підтверджені належними та допустимими доказами та враховуючи, що страховиком відповідача сплачено позивачу страхове відшкодування, що не покриває реальних витрат на відновлення транспортного засобу, суд вважав обґрунтованими та доведеними позовні вимоги в цій частині, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми, яка становить різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди та виплаченою страховою сумою.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
З матеріалів справи вбачається та було встановлено судом першої інстанції, що згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №371107 від 28.08.2024 року 28.08.2024 року о 17 год. 10 хв. в м. Києві на перехресті вул. Межигірська та вул. Набережно-Лугова, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 ПДР України, що призвело до зіткнення з транспортним засобом «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Подільського районного суду м Києва №758/11359/24 від 24.10.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.
Вказаним судовим рішенням встановлено, що 28.08.2024 року о 17 год. 10 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Межигірська та вул. Набережно-Лугова, що у Подільському районі м. Києва, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 ПДР, що призвело до зіткнення з транспортним засобом «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі. При даній дорожньо-транспортній пригоді вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, на яку правильно послався суд першої інстанції, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої є завдання механічних пошкоджень та матеріальних збитків транспортним засобам «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 . 
Апеляційна скарга не містить доводів проти правильності встановлення відповідних обставин.
Власником транспортного засобу «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , що вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Із заяви-приєднання (акцепту) №110903-4112-222344831 до Публічного договору (оферти) комплексного страхування від нещасних випадків на транспорті та цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів за програмою страхування «ЄВРО захист у дорозі» вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28.08.2024 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , забезпеченим транспортним засобом якого є автомобіль «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна».
З полісу №222344831 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів де страховиком є ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а страхувальником - ОСОБА_1 забезпеченим транспортним засобом якого є автомобіль «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , вбачається, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 320 000,00 грн, за шкоду заподіяну майну - 160 000,00 грн, сума франшизи визначена 3 200,00 грн.
05.09.2024 року між ОСОБА_2 та ПП «Галавтоекспертиза» укладено договір №01/09/24 про надання послуг з оцінки колісних транспортних засобів, предметом якого є проведення автотоварознавчої експертизи (оцінки) колісних транспортних засобів з метою визначення розміру збитків, визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу.
Додатком №1 до договору №01/09/24 від 05.09.2024 року є тарифи на послуги ПП «Галавтоекспертиза», згідно з якими складання звіту та огляд КТЗ з виїздом до місця огляду вартує 5 500,00 грн.
Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №09С/09/24 вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження КТЗ: «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 446 540,34 грн.
З платіжної інструкції б/н від 06.09.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 сплатив на рахунок ПП «Галавтоекспертиза» грошові кошти у розмірі 5 500,00 грн за договором №01/09/24 від 05.09.2024 року.
08.10.2024 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою на виплату та щодо узгодження суми страхового відшкодування. Із заяви вбачається, що страховик та потерпіла особа досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування, який складає 140 000,00 грн, що розрахований наступним чином: 143 200,00 грн за вирахуванням 3200,00 грн франшизи.
З платіжної інструкції №20134 від 18.10.2024 року вбачається, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» сплатила на рахунок ТОВ «ВІДІ СКАЙ» грошові кошти у розмірі 140 000,00 грн в рахунок грошового відшкодування згідно акту №218687/1/2024 від 18.10.2024 року, по а/м Mazda СХ 9 д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , без ПДВ.КОД.
Позивачем до стягнення заявлено суму, яка розрахована як різниця між сумою сплаченого потерпілому страхового відшкодування та фактично завданим матеріальним збитком, при цьому, оскільки страховик та потерпіла особа досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування у сумі 140 000 грн, розрахунок було проведено з урахуванням максимального розміру страхового відшкодування: 446540,34 грн -160000,00 грн, що становить 286 540,34 грн.
Як убачається із змісту апеляційної скарги, відповідач заперечує проти розміру матеріальної шкоди, яка була обґрунтована позивачем та задоволена судом з огляду на наявний у матеріалах справи звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №09С/09/24.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія апеляційного суду керується наступним.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд цієї справи, з наявними у справі матеріалами, також був учасником самої дорожньої транспортної пригоди, внаслідок якої завдано шкоду майну позивача.
Також з матеріалів справи слідує, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» у підтвердження чого надано поліс №222344831 та Заява-приєднання (Акцепт)№110903-4112-222344831 до публічного договору (Оферти) зі строком дії договору з 26.07.2024 по 25.07.2025 року. Ураховуючи час дії договору та дату ДТП, до спірних правовідносин застосовується Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV.
Положеннями ст. 4 наведеного Закону№ 1961-IV визначено, що суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі, а об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, згідно із ст. 5 Закону є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема із пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу згідно із ст. 29 Закону № 1961-IV відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 
Як передбачено у ч. 1 ст. 33-1 Закону № 1961-IV, страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.
Відповідно до ст. 34 наведеного Закону регламентовано дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), відповідно до яких страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.
Тобто, відповідач як страхувальник мав сприяти і вимагати виконання страховиком обов`язку щодо визначення розміру шкоди, однак таким правом не скористався.
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Таким чином обставина щодо проведення чи не проведення фактичного ремонту має значення для урахування чи неврахування податку на додану вартість. 
Також, відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону № 1961-IV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Отже, відшкодування вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу може здійснюватися на рахунок особи, яка надає послуги з ремонту пошкодженого майна, або на рахунок потерпілої особи.
Частина перша статті 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на частину другу статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Стаття 22 ЦК України визначає, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За змістом цих положень законодавства, величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Як слідує із змісту доводів апеляційної скарги, сторона відповідача заперечуючи проти наданого позивачем звіту стверджує, що він не містить урахування проведених позивачем робіт по ремонту автомобіля.
Із протоколу судового засідання №4513702 від 13.05.2025 вбачається надання стороною позивача пояснень з приводу того, що автомобіль «на ходу», однак транспорт є рідкісної марки, замовлення деяких деталей є проблематичним для повного завершення ремонту.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції вважав, що не підлягає задоволенню клопотання про витребування від позивача доказів калькуляції щодо проведених робіт, оскільки позивач заперечував наявність у нього відповідних доказів. Суд першої інстанції також відмовив у задоволенні клопотання про витребування кольорових світлин, оскільки не встановлено особу, у якої наявні кольорові світлини.
Так само, в суді апеляційної інстанції представник апелянта стверджував, що самостійно замовити експертне дослідження відповідач не міг, оскільки йому необхідно отримати кольорові світлини пошкодженого автомобіля та докази щодо обсягу проведеного ремонту, які вважав необхідно враховувати при призначенні судової експертизи.
В той же час, як було встановлено в суді апеляційної інстанції, доказів щодо місцезнаходження та самої наявності кольорових світлин не здобуто. Так само не здобуто доказів проведення часткового чи повного ремонту автомобіля. 
Сторона позивача обґрунтовувала розмір майнової шкоди саме з урахуванням звіту суб`єкта оцінювання, а не з огляду на фактичні понесені витрати на ремонт.
Сторона відповідача не скористалась правом на звернення до свого страховика з приводу визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
З огляду на встановлене, а саме, що потерпілою стороною обрано варіант відшкодування шкоди, визначеної звітом, та у матеріалах справи відсутні докази проведення повного ремонту автомобіля, відсутні кольорові світлини, на витребувані яких наполягає сторона відповідача, тому відсутні підстави для призначення експертизи в суді апеляційної інстанції. 
Клопотання про проведення експертизи за наявними у справі матеріалами не було заявлене.
Колегія апеляційного суду не може врахувати інші доводи апеляційної скарги щодо завищеного розміру майнової шкоди, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях.
Колегія апеляційного суду також визнає обґрунтованими та такими, що підлягають врахуванню заперечення позивача, викладені у відзиві про те, що сторона відповідача жодних суттєвих заперечень з приводу недопустимості наявного у справі звіту як доказу не надала. Безпосередньо звіт узгоджується з іншими доказами, які наявні у матеріалах справи та не суперечить їм. 
Відповідні наявні у справі докази логічні і послідовні у своїй сукупності, спростовують доводи апеляційної скарги з приводу незаконності оскаржуваного рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба