Справа № 175/21678/25
Провадження № 2/175/4702/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючої судді Озерянської Ж.М.
з участю секретаря Рожкової Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Слобожанське цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В: 

У грудні 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, в якій позивач просив суд стягнути Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» суму основного боргу - 68375,42 грн., 3 % річних у розмірі 3255,78 грн., індекс інфляції у розмірі 12652,10 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.
10 березня 2026 року (сформовано в системі Електронний суд 04 січня 2026 року) відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що не є власником квартири  АДРЕСА_1 та не отримує житлово-комунальну/комунальну послугу з теплопостачання, а тому просила відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. 
Відповідачка надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні позову просила відмовити.
Суд дослідивши письмові докази, оцінивши надані доводи дійшов до наступного.
Судом встановлено, що ТОВ «Краматорськтеплоенерго», є юридичною особою, яка відповідно до Статуту здійснює виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, виробництво комунальних послуг з централізованого опалення. На виконання своєї мети Позивач здійснює постачання теплової енергії до будинків, приміщень, будівель, споруд тощо. 
Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. 
Положення ст.ст. 19 - 20 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» №1875 передбачають обов`язок споживача укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630. 
Так, між ТОВ «Краматорськтеплоенерго» та ОСОБА_2 було укладено Договір постачання теплової енергії в гарячій воді для опалення та надання послуги з централізованого постачання гарячої води № 336 від 01.01.2007 року у квартиру  АДРЕСА_1 , згідно якого Теплопостачальна організація зобов`язується своєчасно постачати Споживачеві відповідної якості теплову енергію в гарячій воді для опалення приміщення, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати нарахування за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені Договором.
Відповідно до п. 6.2. Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. 
Згідно ч. 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 
У квітні 2024 року оплачено було 250 грн., у травні 2024 року оплачено було 200 грн., у червні 2024 року оплачено було 250 грн., у серпні 2024 року оплачено було 100 грн., у жовтні 2024 року оплачено було 216,78 грн. Протягом 2025 року відповідачем здійснено оплату на загальну суму 9324,58 грн., що підтверджуються відомостями за період з жовтня 2020 по листопад 2025 року. 
Таким чином, станом на дату складання позовної заяви, наявний залишок заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії у розмірі 68375,42 грн., яка утворилася за період з жовтня 2020 року по жовтень 2024 року включно, що підтверджується актами-рахунками, а також інфляційні нарахування у розмірі 12652,10 грн. (нараховані з 01 травня 2024 по 01 грудня 2025) та 3 % річних у розмірі 3255,78 грн. (нараховані з 01 травня 2024 по 01 грудня 2025).
Згідно норм Житлового кодексу України власник (наймач) житлового будинку (квартири) зобов`язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Повнолітні члени сім`ї наймача/ власника, які проживають разом з ним у квартирі, користуються нарівні з наймачем// власником усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Тобто, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. 
Відповідно до п. 40 Правил №830 Споживач не звільняється від оплати послуги на період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб. Також, Споживач не звільняється від оплати послуги у разі самовільного(без дотримання встановленої законодавством процедури) відключення (відокремлення) квартири або приміщення від мереж (систем) централізованого опаленння (теплопостачання).
Згідно ст. 543 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частиною або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (стягувачем).
Разом із тим суд зауважує наступне.
Згідно договору дарування квартири від 06 жовтня 2017 року встановлено, що ОСОБА_3 безкоштовно передала у власність ОСОБА_4 квартиру   АДРЕСА_1 .
Окрім того, з відомостей Єдиного державного демографічного реєстру також встановлено, що відповідачка не була зареєстрована у вищезазначеній квартирі, а отже не могли жодним чином отримувати комунальні послуги.
Положеннями частини першої статті 48 ЦПК визначено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.
В свою чергу, з аналізу положень ст.13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства).
Відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Аналогічними є правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 07 жовтня 2020 року (справа № 705/3876/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Таким чином, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
У відповідності ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
За правилами ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Як передбачено ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Керуючись с ст. 15, 16, 509, 525, 526, 530, 543, 610, 629, 901, 902, 903 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 27, 76-83, 223, 258-259, 264-265, 268, 289, 354 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, - відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Озерянська Ж.М.