ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
11 травня 2026 року
м. Харків
права № 619/5664/25
провадження № 22-ц/818/2247/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Тичкової О.Ю., Савенка М.Є.,
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, постановленого під головуванням судді Калиновської Л.В., -
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс»  звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 38 772,80 гривень , що складається з: 20 036,03 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 4 838,42 гривень заборгованість за процентами; заборгованість за комісією - 12 307,68 гривень; 275,05 гривень – 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 р. по 23.02.2022 р.; 1 315,62 гривень - інфляційних втрат за період з 26.11.2021 р. по 23.02.2022 р.; та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволені повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» заборгованість за кредитним договором в сумі 38 772,80 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду є незаконним та необґрунтованим. 
Вважає, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності.
Зазначає що 29.10.2019 між ним та АТ «РВС БАНК» не було підписано Заяву-договір №0043267 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є Договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та не було акцептовано укладання договору та приєднання до умов договору, з умовами договору він не ознайомлювався. Вважає, що ТОВ «ФК «Паріс» стягує заборгованість по неукладеному договорі поза межами строку дії кредитного договору. Звертає уваги на те, що ані кредитний договір, ані графік розрахунків як додаток до нього, ані анкета-заява не містять реквізитів банківського рахунку, на який було перераховано кредитні кошти відповідачу. Доказів належності відповідачу карткового рахунку, на який, згідно платіжного доручення були перераховані кредитні кошти, матеріали справи не містять. Таким чином, додані до позовної заяви документи, із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належними і достовірними доказами надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов саме кредитного договору.
Крім цього, вважає, що 26.11.2021 між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «Паріс» не було укладено договір про відступлення права вимоги №26/11/2021-1. Просить звернути увагу на незаконно нараховану комісію в розмірі 12307,68 грн. та просить відмовити у її стягненні та зарахувати в рахунок основних платежів стягненні відповідно до виписки кошти, незаконно нараховані на комісію. Вказує, що він не отримував від ТОВ «ФК «Паріс» коштів, а отже не зобов`язаний їх повертати. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом вважає відображенням односторонні арифметичних розрахунків позивача, у зв`язку з чим він не може бути підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача. Крім того, з розрахунку заборгованості не вбачається, коли саме був здійснений відповідачем останній платіж за кредитним договором. Достовірних даних та доказів на доведення суми заборгованості відповідача, позивачем не надано. Розмір заборгованості позивач обґрунтовує виключно договорами відступлення прав вимоги та графіком платежів, які не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості . Вважає, що ТОВ «ФК «Паріс» не надало суду первісних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки), а тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача є правильним. Розмір заборгованості вважає не доведеним позивачем. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, має заборгованість за ним, тому з нього підлягає стягненню сума заборгованості визначена позивачем. Суд виходив з того, що станом на 19.09.2025 року заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «ПАРІС» становить 37 182,13 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 20 036,03 гривень; заборгованість за процентами – 4 838,42 гривень; заборгованість за комісією - 12 307,68 гривень; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) – 0,00 гривень. Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання в сумі 37 182,13 гривень, відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховано: 275,05 гривень 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 р. по 23.02.2022 р.; 1 315,62 гривень інфляційних втрат за період з 26.11.2021 р. по 23.02.2022.На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Кредитним договором у добровільному порядку. Оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені кредитним договором, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим договором в матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за цим договором у розмірі 38772 грн. 80 коп.
Такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 29.10.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір №0043267 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Відповідно до Заяви-Договору №0043267 від 29.10.2019 року, відповідач, підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Сайті Банку і беззастережно приєднався до умов Договору. З умовами Договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору.(а.с.28)
За умовами Заяви відповідачеві було надано споживний кредит (надалі по тексту Кредит), шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 25 641,03 гривень, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка, % річних – 18, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 2,5% від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3 % від суми наданого Кредиту.
В день підписання Заяви-Договору №0043267 від 29.10.2019 року, Відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов Заяви-Договору, що підтверджується Розпискою щодо отримання платіжної картки 29.10.2019 року.(а.с.28)
Грошові кошти у сумі 25 641,03 гривень були зараховані АТ «РВС БАНК» 29.10.2019 року на картковий рахунок Клієнта, що підтверджується Випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером.(а.с.36)
Відповідно до п.п. 7.3.1. Публічної пропозиції, погашення Клієнтом заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу здійснюється щомісячно та/або в дату повного погашення заборгованості за Споживчим кредитом, починаючи з місяця, наступного після місяця оформлення Споживчого кредиту, за ануїтетною схемою погашення (ряд рівних грошових платежів, що здійснюються через рівні проміжки часу) у розмірах і терміни (дати), визначені Графіком платежів, шляхом забезпечення наявності грошових коштів у відповідних сумах на Рахунку для погашення заборгованості, що зазначений у Заяві-Договорі.
Додатком № 1, який є невід`ємною частиною Заяви-Договору №0043267 від 29.10.2019 року визначаються такі деталі: складові загальної вартості кредиту, вартість платежів з повернення Кредиту та сплати відсотків (процентів) за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за договором.
У разі порушення терміну погашення заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу, в тому числі його частини, встановленого Графіком платежів, така заборгованість, у тому числі Щомісячний платіж (або його частина) вважається простроченим починаючи з наступного дня за днем встановленого терміну погашення згідно з Графіком платежів і до дня погашення простроченої заборгованості. З дня виникнення простроченої заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу, встановленого Графіком платежів, Банк має право нараховувати штрафні санкції за порушення строків погашення заборгованості за Споживчим кредитом, у тому числі Щомісячних платежів у розмірі 10,00 гривень (десять гривень, нуль копійок)за кожен день прострочення платежу. Сплата штрафу та/або пені не звільняє Клієнта від виконання зобов`язань, за порушення яких передбачені штраф та/або пеня, і так само не звільняє його від обов`язку відшкодувати Банку збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за Договором, у тому числі будь-які витрати, що були понесені Банком у зв`язку зі стягненням заборгованості з Позичальника за Договором. (п. 7.3.11 Публічної пропозиції).
26.11.2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» назву змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс», що підтверджується випискою з ЄДРПОУ було укладено договір про відступлення права вимоги №26/11/2021-1.
Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Договору відступлення права вимоги Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками.
Як вбачається з Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до Відповідача за Заявою Договором №0043267 від 29.10.2019 року на загальну суму 37 182,13 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 20 036,03 гривень; заборгованість за процентами – 4 838,42 гривень; заборгованість за комісією – 12 307,68 гривень; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) – 0,00 гривень.
Згідно п. 3.1. Договору про відступлення права вимоги, права вимоги за Кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору.
Підпунктом 1.2. Договору відступлення права вимоги право вимоги за Кредитними договорами відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: Право вимоги основної суми заборгованості за Кредитним договором ; Право вимоги суми нарахованих процентів за Кредитним договором, строк платежу по яких настав на дату укладання цього Договору; Процентів; Штрафи, пені; Сплати інших платежів, згідно з умовами Кредитного договору, які виникли та/або можуть виникнути після укладання цього Договору, тощо.
Новий кредитор, відповідно до п.п.1.4 п. 1 Договору відступлення права вимоги, після переходу до нього права вимоги стає кредитором за Кредитними договорами та одержує право вимагати від Боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за Кредитними договорами, які існували та існують на момент укладання цього Договору.
Станом на 19.09.2025 року заборгованість Відповідача перед ТОВ «ФК «ПАРІС» становить 37 182,13 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 20 036,03 гривень; заборгованість за процентами – 4 838,42 гривень; заборгованість за комісією - 12 307,68 гривень; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) – 0,00 гривень.
Крім того, у зв`язку з простроченням Відповідачем грошового зобов`язання в сумі 37 182,13 гривень, відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано: 275,05 гривень 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 р. по 23.02.2022 р.; 1 315,62 гривень інфляційних втрат за період з 26.11.2021 р. по 23.02.2022.
До теперішнього часу відповідач продовжує ухилятися від своїх зобов`язань, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Паріс» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 38772 грн. 80 коп. .
Згідно з ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з метою отримання кредиту, ОСОБА_1 підписав заяву-договір №0043267 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 01 жовтня 2019 року (відповідно до п.1.7 Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб), а також Графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту, в яких зазначено суму кредиту, тип, порядок нарахування та розмір процентів, комісії та неустойки.
Вказана заява-договір містить, зокрема, персональні дані відповідача та прохання надати йому споживчий кредит на відкритий на його ім`я в Банку картковий рахунок Клієнта № НОМЕР_1 (ІВАN: НОМЕР_2 ), відкритий у АТ «РВС БАНК», МФО 339072, ІПН 261200000974, отримувач  ОСОБА_1 , на таких умовах:сума кредиту 25641,03 грн; строк дії кредиту - 24 місяця; процентна ставка - 18 % річних; тип ставки - фіксована; валюта кредитування - гривня; разова комісія при видачі кредиту - 2,5% від суми наданого кредиту; щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3% від суми наданого кредиту.
Крім того, пункт 3 даної Заяви містить погодження ОСОБА_1 та надання дозволу здійснювати АТ «РВС БАНК» договірне списання коштів за разунку, відкритого на його ім`я № НОМЕР_1 .
А отже, твердження відповідача щодо відсутності доказів належності йому рахунку, на який було перераховано кошти, є безпідставним та спростовується вищенаведеним. 
Цього ж дня ОСОБА_1 підписав графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, а також Паспорт споживчого кредиту (а.с. 28 зворот-29).
В Паспорті споживчого кредиту визначена сума кредиту – 25641,03 грн., зазначена мета кредиту: на споживчі потреби, строк кредитування: 24 місяці, також вказана процентна ставка – 18% на залишок за кредитом, тип процентної ставки – фіксована, разова комісія при видачі кредиту – 641,03 грн., щомісячна комісія за супроводження кредиту – 769,23 грн., а також вказана орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк кредитування кредитом ( у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші) – 4929 грн, реальна річна процентна ставка відсотків річних – 108,29%. Крім цього встановлено порядок повернення кредиту, а саме – кількість та розмір , періодичність внесення, де зазначено Графік платежів до 29 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 2049,34 грн. Загальна кількість платежів – 24. Також вказано наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, а саме: Розмір процентної ставки та неустойки, що нараховуються/розраховуються на прострочена заборгованість за Кредитом зазначаються у Заяві-Договорі про надання банківської послуги (платіжна картка «Простір» про приєднання до умов Договору і складає 18%, а також визначена пеня, яка складає 10 грн. за кожен день прострочення щомісячного платежу. Дата надання інформації 29.102019 р., інформація зберігає чинність та є актуальною до 29.10.2021 року. (а.с.29)
Проставленням, власноруч, свого підпису під Заявою-Договором, ОСОБА_1 погодився з тим, що Заява-Договір разом з Публічною пропозицією і паспортом споживчого кредиту та Графіком погашення складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язався виконувати його умови. (а.с.28)
Тобто, ОСОБА_1 та АТ «РВС БАНК» було погоджено усі істотні умови кредитного договору, що визначені ст. 1054 ЦК України. Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, ОСОБА_1 частково виконував свої зобов`язання за кредитним договором, що вказує на прийняття ним умов кредитування.
Як вбачається з меморіальних ордерів від 29 жовтня 2019 року №5072 ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 25000,00 грн (видача кредиту згідно кредитного договору №0043267 від 29 жовтня 2019 року), а також 641,03 грн - дисконт при видачі кредиту згідно з кредитним договором №0043267 від 29 жовтня 2019 року (а.с.36).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.
Згідно із ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції).
Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100.
З урахуванням викладеного, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань за договором споживчого №0043267 від 29 жовтня 2019 року, у зв`язку з цим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за даним договором.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення спростовуються матеріалами справи, а саме меморіальними ордерами та виписками по рахунку (а.с. 36-40).
Слід зазначити, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, Верховний Суд зокрема зазначає: «банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.».
Аналогічні правові висновки викладені у Постановах Верховного Суду від 30.11.2022 № 214/6975/15-п: від 25.11.2022 № 1512/2-214/11: від 21.09.2022 № 381/1647/21: від 01.08.2022 № 369/11694/15-п: від 06.07.2022 № 128/2269/20: від 01.06.2022 № 172/35/16-щ від 31.05.2022 №194/329/15-ц: від 25.05.2022 № 219/7527/16: від 25.05.2022 № 645/59/16-н: від 20.05.2022 № 336/4796/18: від 09.02.2022 № 161/5648/20: від 02.02.2022 № 205/7751/16-ц.
Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначає Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".
Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банком відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами (пункти 46, 47 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75 ( у відповідній редакції).
Отже, меморіальний ордер є первинним документом, що містить відомості про операцію банку.
Щодо апеляційних вимог відповідача стосовно звернення позивача до суду з пропуском встановленого строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і відсотків) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) зазначено, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.
Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.
Вказана позиція була підтверджена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 лютого 2019 року в рамках справи №904/3280/18 (ЄДРСРУ №79718705).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу».
Судом встановлено, що умовами кредитного договору передбачено строки виконання позичальником зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів (до 29 числа кожного місяця) (Додаток №1 до Кредитного договору, Паспорт споживчого кредиту( а.с. 28-зворот, 29).
Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.
Отже, поряд з установленням строку дії договору (до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань) сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Відповідно до графіку платежів зазначеного в Додатку №1 до Заяви-Договору №0043267, позичальник зобов`язується щомісячно, починаючи з 29.11.2019 року в строк до 29 числа кожного місяця, виконувати погашення заборгованості по Кредитним ресурсам ( а. с. 28 зворот).
Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати до 29 числа кожного календарного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів, відповідно до статті 261 ЦК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.
До аналогічного висновку прийшов Верховний суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21.
Таким чином, на період дії карантину, позивачем не пропущено позовну давність на заборгованість, яка виникла у відповідача у 2021 році.
В подальшому Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року, було відмінено з 30 червня 2023 року, на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Однак починаючи з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з введенням на всій території України правового режиму воєнного стану, у відповідності з Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, було зокрема доповнено п. 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду із даним позовом.
Апеляційний суд, враховуючи факт продовження загального строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України) вважає, що загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, так як позивачем заявлено позовні вимоги 23.09.2025 року про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.
Враховуючи викладене, у суду першої інстанції не було підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності, оскільки позивачем заявлено період, що підпадає під дію п.12, п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Як вбачається з Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до Відповідача за Заявою-Договором №0043267 від 29 жовтня 2019 року на загальну суму 37 182,13 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 20 036,03 гривень; заборгованість за процентами – 4 838,42 гривень; заборгованість за комісією – 12 307,68 гривень; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) – 0,00 гривень.
Також Позивачем у порядку передбаченому ст. 625 Цивільного кодексу України, було нараховано: - 275,05 гривень 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 р. по 23.02.2022 р.; 1 315,62 гривень інфляційних втрат за період з 26.11.2021 р. по 23.02.2022.
26 листопада 2021 року від ТОВ «ФК «Паріс» на ім`я відповідача було направлено вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання №0043267 від 29 жовтня 2019 року, що підтверджується списком згрупованих відправлень Укрпошти, описом вкладення у цінний лист та копією квитанції від 26.11.2021 року, яка залишилась без виконання.(а.с.41-42)
Колегія суддів, з урахуванням встановлених вище обставин, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом, які передбачені умовами договору. В той же час, колегія апеляційного суду вважає за необхідне змінити розмір присуджених до стягнення сум з урахуванням наступного.
Колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення комісії, враховуючи те, що відповідачу були надані кошти на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
У розумінні положень чинного законодавства України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачяться на користь споживача.
Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
За таких обставин, вимога позову про стягнення на користь позивача щомісячної комісії за обслуговування кредиту, за період з 29.11.2019 по 26.11.2021 р., в розмірі 12307,68 грн. не підлягає задоволенню.
Умови кредитного договору, які передбачають сплату комісій, є нікчемними та визнання їх недійсними судом не вимагається, а тому, стягнення комісії у судовому порядку є неприйнятним.
Як вбачається із розрахунку заборгованості позивача, відповідачем було сплачено 6923,07 грн, які були позивачем зараховані у погашення комісії, яка на переконання апеляційного суду, не підлягала сплаті, а тому заявлену до стягнення суму тіла кредиту, що складає 20036,03 грн, слід зменшити на суму коштів, які були зараховані на погашення комісії, ( 20036,03 - 6923,07) в результаті чого сума основного боргу по тілу кредиту складає 13 112,96 грн.
З урахуванням наведеного, нарахування 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційні втрати слід розраховувати саме з урахуванням суми 17951,38 грн 
За розрахунком суду апеляційної інстанції з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 132,79 грн - 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року; 635,18 грн - інфляційні втрати за період з 26 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну лію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Законом України від 17 березня 2020 року №530-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби, та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
У постанові Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування майнового права та інтересу кредитора, шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Так, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16 прийшов до висновків, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3 % річних від простроченої суми, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.
Таким чином, нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати за період з 26 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року не є стягненням неустойки (штрафів, пені), нарахування яких обмежено згідно вимог Закону України від 17 березня 2020 року №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби», та п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, а відповідно, нараховані правомірно.
Отже, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» підлягає стягненню заборгованість за договором №0043267 від 29 жовтня 2019 року в загальному розмірі 18 719,35 грн, яка складається з тіла кредиту 13112,96 грн.; відсотків за користування кредитом 4838,42 грн.; 3% річних від простроченої суми за період з 26 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року - 132,79 грн; сума інфляційних витрат за період з 26 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року – 635,18 грн.
Таким чином, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильно застосував норми матеріального права, тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
За таких обставин та відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.
Згідно частини 13статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» задоволено частково на 48 %, тому сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1162,75 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», у зв`язку з чим судове рішення в цій частині підлягає зміні із зменшенням судового збору з 2422,40 грн до 1162,75 грн.
Апеляційну скаргу задоволено частково на 52%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1889,47 грн підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» на користь ОСОБА_1 . 
Згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином з ТОВ ««ФК «Паріс»» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 726,72 грн. (1889,47 грн – 1162,75 грн).
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2025 року змінити.
Позовні вимогиТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0043267 від 29 жовтня 2019 року – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за кредитним договором №0043267 від 29 жовтня 2019 року в розмірі 18719 ( вісімнадцять тисяч сімсот дев`ятнадцять) грн 35 коп. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» на користь ОСОБА_1 - 726,72 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:         О.В. Маміна

Судді:          О.Ю. Тичкова

М.Є. Савенко