Справа № 149/593/26 
Провадження № 33/801/528/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Шевчук Наталії Миколаївни – на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 квітня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в :

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
У постанові суду зазначено, що 15 лютого 2026 року о 11:50 на трасі АД РЗ 143 км. водій ОСОБА_1 керував т/з «Nissan X-Trail» з ДНЗ НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку, проводився на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, результат позитивний - 0,69%. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення п. 2.9.а. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними та допустимими доказами.
Не погодившись із вказаною постановою суду, захисник Заграбчука О. В. 04 травня 2026 року подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просить її скасувати, провадження у справі закрити.
У апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові помилково вказав, що захисник Шевчук Н. М. повторно не з`явилась у судове засідання, причини неявки не повідомила. Це не відповідає дійсності, оскільки перше судове засідання було відкладено у зв`язку із необхідністю ознайомитись із матеріалами справи, а друге адвокат просила відкласти для отримання оригіналу довідки, яка підтверджує факт проходження ОСОБА_1 військової служби.
У матеріалах справи є відеозапис, на якому зафіксовані обставини події так, як вони відбувалися в дійсності. Із відеозапису події слідує, що ОСОБА_1 зупинили працівники поліції, після чого працівники поліції виявили у нього ознаки сп`яніння. Огляд водія на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу приладом «Драгер» (результат 0,69 ‰). Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомив про те, що він є військовослужбовцем та надав на їх вимогу посвідчення водія. При цьому повідомляв, що у випадку виклику працівників служби правопорядку він матиме неприємності за місцем проходження служби. 
У справі є дані, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, призваний на військову службу за мобілізацією з 2022 року, де служить у військовій частині у в/ч НОМЕР_2 на посаді солдат, являється учасником бойових дій відповідно до посвідчення № НОМЕР_3 від 21 листопада 2023 року, та на теперішній час виконує бойові завдання по захисту Батьківщини – держави України від військової агресії російської федерації. 
Щодо військовослужбовців діє спеціальний порядок їх огляду на стан сп`яніння, визначений приписами ст. 266-1 КУпАП. 
Військовослужбовець ОСОБА_1 , згідно протоколу, перебував за кермом із ознаками алкогольного сп`яніння і тому за приписами ч. 3 ст. 266-1 КУпАП міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого ч. 2-7 ст. 266-1 КУпАП. 
Цей установлений законом порядок працівниками поліції не був дотриманий. Тому вся процедура огляду, яку застосували до ОСОБА_1 згідно з категоричними приписами ч. 9 ст. 266-1 КУпАП є недійсною, а її результати недопустимими доказами, оскільки отримані всупереч умовам і порядку, встановлених законом. Застосування цієї процедури починається з моменту встановлення, що особа є військовослужбовцем.
Поліцейські не проводили перевірку на ознаки алкогольного сп`яніння. 
Записи відеокамер поліцейських не фіксують явних ознак сп`яніння ОСОБА_1 , тому направлення на проходження тесту на медогляд є неправомірним.
Крім того, у матеріалах справи відсутні належні дані, які б свідчили про відсторонення ОСОБА_1 , як водія від керування транспортним засобом, а також відсутні докази того, що транспортний засіб передавався іншій особі та вилучався відповідно до ст. 265-2 КУпАП, що в свою чергу чітко зафіксовано на відео, згідно якого, патрульні склавши, такий бажаний для себе протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП просто самоусунулись від своїх службових обов`язків та просто залишили водія, таке дає обґрунтовані підстави стверджувати, що ОСОБА_1 дійсно не перебував в стані будь-якого сп`яніння, про що достовірно знали поліцейські. Працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , не надано суду належних та достатніх доказів у підтвердження того, що останній вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На роздруківці драгера зафіксовано температуру повітря 15 лютого 2026 року, о 12 год 01 хв у с. Уланів +15 градусів, однак ця інформація не відповідає дійсності, оскільки згідно даних Укргідрометцентру, у цю добу денна температура повітря коливалась в межах -1- - 6 градусів. Тобто, на 12 год 01 хв температура повітря не могла бути +15%, як зафіксовано на роздруківці Драгера. Також самі працівники поліції на відео фіксували те, що «Драгер довго думає». На відео не видно цілісності трубки, у яку дув ОСОБА_1 .
Окрім того скаржник просить поновити строк на подання апеляційної скарги.
У судове засідання, призначене на 21.05.2026 року, ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ст. с. 268,294 КУпАП їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до положень статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
У клопотанні про поновлення строку на подання апеляційної скарги захисник зазначає, що повний текст постанови місцевого суду від 07 квітня 2026 року надійшов на її електронну пошту лише 24 квітня 2026 року.
За вказаних обставин, які підтверджуються матеріалами справи, апеляційний суд з метою недопущення порушення прав ОСОБА_1 вважає, що строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.
Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Положеннями п. 7 Розділу І Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
За ч. 2 статті 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15 лютого 2026 року ЕПР1 № 591916, 15 лютого 2026 року о 11:50 на трасі АД РЗ 143 км. водій ОСОБА_1 керував т/з «Nissan X-Trail» з ДНЗ НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку, проводився на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, результат позитивний - 0,69%. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення п. 2.9.а. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 3).
У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що 15 лютого 2026 року ОСОБА_1 був направлений на огляд до КП «Козятинська ЦРЛ» (а. с. 3).
Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проводився за допомогою приладу Алкотест Драгер. Результат огляду – 0,69 проміле. У графі «З результатами згоден» стоїть особистий підпис ОСОБА_1 (а. с. 4).
Як видно із чеку приладу «Драгер Алкотест 6820» № (тест № 1822 від 15 лютого 2026 року) результат огляду ОСОБА_1 0,69 ‰ (а. с. 5).
Також до матеріалів справи долучено відеозаписи із нагрудних камер поліцейських, де зафіксовано як працівники поліції зупиняють автомобіль «Nissan X-Trail», н. з . НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , називають причину запинки (на автомобілі знаходиться декілька номерних знаків), просять пред`явити документи.
Об 11 год 55 хв працівники поліції запитують ОСОБА_1 чи не вживав він нічого забороненого та пропонують пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 погоджується на проведення огляду та повідомляє, що ввечері вживав алкогольні напої. 
Об 11 год 56 хв поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 порядок проведення огляду, повідомляє про можливість пройти огляд на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я, роз`яснює наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 просить його відпустити.
Об 11 год 59 хв ОСОБА_1 перевіряє цілісність пакування мундштука до «Драгера». Поліцейський робить контрольний замір повітря. ОСОБА_1 продуває «Драгер», результат – 0,69 проміле.
Поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що у разі незгоди із результатом, він може пройти повторний огляд на стан сп`яніння у лікарні. ОСОБА_1 відмовляється.
Поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, роз`яснює його права.
О 12 год 41 хв працівник поліції ознайомлює ОСОБА_1 зі складеними адміністративними матеріалами та очікують на прибуття тверезого водія, який забере автомобіль із місця події.
З огляду на встановлені обставини справи апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на уникнення відповідальності та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними.
ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, із результатами огляду погодився, про що свідчить зміст відеозапису та його підпис у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. На пропозицію поліцейських пройти повторний огляд у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився.
Доводи апеляційної скарги про те, що  ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому відповідно до ст. 266-1 КУпАП, міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, суд апеляційної інстанції до уваги не бере.
Так, положеннями вказаної статті визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях. 
Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що положення ст. 266-1 КУпАП стосуються порядку проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.
Натомість положення ч. 1 ст. 130 КУпАП стосуються спеціального суб`єкта, а саме – водія транспортного засобу, правом огляду на стан сп`яніння якого та правом складення відповідних адміністративних матеріалів за результатами проведення такого огляду наділені уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції (п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735).
До того ж матеріали справи не містять відомостей про те, що у визначений в протоколі час водій  ОСОБА_1 перебував під час виконання обов`язків військовослужбовця, натомість він особисто повідомив поліцейським, що перебуває у відпустці.
Отже, доводи сторони захисту про те, що у ОСОБА_1  не було обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння за вимогою працівника поліції суд розцінює як обрану тактику з метою уникнення відповідальності.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що прилад «Драгер» показував невірні результати температури повітря, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки даний прилад за його технічними характеристиками температуру навколишнього середовища вимірює автоматично, а не в ручному режимі. До того ж, такий показник залежить від місця перебування приладу, в даному випадку прилад перебував в салоні поліцейського авто, що вбачається з відеозапису. А отже, сама по собі ця обставина не може свідчити про несправність приладу та/або недостовірність визначених ним результатів. Крім того, до апеляційної скарги не додано доказів, які б підтверджували залежність показів «Drager Alcotest 6820» на вміст алкоголю в повітрі, що видихається від температурного режиму навколишнього середовища. 
Окрім того відповідно до інструкції з використання та технічних характеристик приладу, міжповірочний інтервал приладу «Drager Alcotest 6820» становить один рік. Як вбачається з роздрукованого результату приладу «Drager Alcotest 6820», останнє калібрування вищевказаного приладу проводилось 18 листопада 2025 року, а ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп`яніння 15 лютого 2026 року, тобто до закінчення терміну повірки та калібрування приладу «Drager Alcotest 6820». Таким чином, відсутні підстави вважати, що результати тесту зазначеного приладу є недостовірними.
Решта доводів апеляційної скарги факту керування ОСОБА_1  транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не спростовують.
У рішенні по справі «О’ Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1  15 лютого 2026 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності. Твердження скаржника про відсутність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Шевчук Наталії Миколаївни – залишити без задоволення.
Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду В. В. Оніщук