Справа № 127/168/26
Провадження № 22-ц/801/1584/2026
Категорія: 114
Головуючий у суді 1-ї інстанції Березовська О. А.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	Справа № 127/168/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Закерничної А. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Березовської О. А. від 07 травня 2026 року (дата складання повного тексту судового рішення відповідає даті його ухвалення),

встановив:

У січні 2026 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з цією заявою, за якою просила видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 на шість місяців шляхом:
- заборони перебувати за місцем її проживання та сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборони вести листування, телефонні переговори з нею та сином або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
На обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що з 05 серпня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_2 , який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2019 року розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який проживає разом з нею у кімнаті гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності її матері ОСОБА_4 .
Вказувала, що ОСОБА_2 систематично вчиняє стосовно неї та їхньої малолітньої дитини фізичне й психологічне насильство, що виражається у завданні побоїв, удушенні, висловлюванні нецензурною лайкою та застосуванні фізичної сили до сина. Зокрема 08 вересня 2025 року близько 19 год 00 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибув за місцем їх проживання та вчинив акт домашнього насильства: завдавав їй побої та душив, висловлювався нецензурною лайкою, а також завдав удару кулаком у ділянку голови малолітньому  ОСОБА_3 .
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2025 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн 00 к. Проте ОСОБА_2 продовжує протиправну поведінку, переслідує її та дитину, з`являється за місцем їхнього проживання у стані сп`яніння, висловлює погрози фізичною розправою та образи. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2026 року у задоволенні заяви відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факти психологічного та фізичного домашнього насильства щодо колишньої дружини не підтверджені належними та допустимими доказами, а поодинокий зафіксований випадок стосовно дитини не мав характеру умисної чи систематичної протиправної поведінки.  ОСОБА_1  не надала суду електронних чи інших доказів (зокрема смс-повідомлень чи записів розмов), які б вказували на реальну загрозу продовження чи повторного вчинення насильства у майбутньому. Суд дійшов висновку, що між колишнім подружжям існує конфлікт щодо порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а звичайні сварки чи непорозуміння на цьому ґрунті не можуть розцінюватися як домашнє насильство. Задоволення заяви за таких обставин призвело б до необґрунтованого обмеження прав батька та порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому що збереження зв`язків із сім`єю та вирішення спору в установленому законом порядку відповідає найкращим інтересам дитини.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2026 року скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликалася на ті ж обставини, що і в заяві про видачу обмежувального припису. Зазначала, що 08 вересня 2025 року колишній чоловік вчинив стосовно неї фізичне та психологічне насильство, зокрема лаявся та душив за шию. Закриття адміністративного провадження за цим фактом відбулося виключно через процесуальну помилку в протоколі про адміністративне правопорушення (відсутність місця вчинення), а не через відсутність самої події. Водночас факт насильства проти малолітнього сина, якого батько під час того ж конфлікту вдарив кулаком в голову, є доведеним, за що ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за частиною другою статті 173-2 КУпАП.
Крім того суд першої інстанції безпідставно проігнорував акти та висновки оцінки потреб сім`ї від 18 вересня 2025 року, які зафіксували системність проблеми впродовж кількох років та потребу в соціальному супроводі. Поза увагою суду залишилися медичні виписки про отримані нею раніше тілесні ушкодження, матеріали поліції про її попередні звернення, а також психологічна характеристика сина, яка чітко підтверджує, що дитина панічно боїться батька через спогади про побиття матері та не бажає з ним спілкуватися.
Щодо висновку суду про наявність між батьками спору про порядок виховання дитини заперечувала та зазначала, що ніколи не перешкоджала спілкуванню батька з сином, а батько сам відштовхує сина через постійне перебування в стані сп`яніння. Також суд безпідставно взяв до уваги показання матері та сестри ОСОБА_2 , які є зацікавленими особами і покривають його негідну поведінку.
Представниця ОСОБА_2 – адвокатка Макаренко С. П. подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених судом фактичних обставин справи, правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Частинами першою – четвертою 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 05 серпня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2019 року розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . 
На підтвердження фактів неодноразових звернень до органів поліції з приводу вчинення домашнього насильства надано копію протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, з якого вбачається, що вказана подія мала місце 08 вересня 2025 року. За фактом вчинення правопорушення у ОСОБА_1 було відібрано письмові пояснення, а також складено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, за результатами якої визначено середній рівень небезпеки.
За вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 173-2 КУпАП, складено протоколи про адміністративні правопорушення.
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року у справі № 127/29770/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн 00 к. за те, що 08 вересня 2025 року о 19 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 він вчинив домашнє насильство відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , зокрема вдарив кулаком в голову.
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року у справі № 127/29768/25 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Підставою закриття справи стала відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення посилання на місце вчинення правопорушення.
Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї / особи, що проводилась 18 вересня 2025 року за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що: ознаки складних життєвих обставин відсутні; дитина ОСОБА_5 , зі слів матері, щеплена відповідно до календаря щеплень, отримує збалансоване харчування, охоплена навчанням відповідно до віку, побоюється батька, запитує чи більше він не прийде, дитина дуже злякалася під час останнього конфлікту з колишнім чоловіком, навички самообслуговування відповідають віку, дитина була очевидцем конфлікту між матір`ю та її колишнім чоловіком ОСОБА_2 . ОСОБА_1 повідомила, що син, захищаючи її від батька застрибнув на нього зі спини, а той намагаючись, чи то відштовхнути сина, чи скинути, завдав йому удару в голову ліктем та рукою; ОСОБА_1 , з її слів, в ході конфліктної ситуації з колишнім чоловіком отримала забій ноги (ступні) та грудної клітини, що зафіксовано лікарем, з її слів, вона виявляє тривожність, має сплутані думки, погано концентрується, з її слів є жертвою насильства; мало місце вчинення домашнього насильства фізичного та психологічного характеру з боку колишнього чоловіка щодо колишньої дружини та сина. 
За результатами оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 , що проводилась 18 вересня 2025 року Вінницьким міським центром соціальних служб Вінницької міської ради, основними чинниками, які спричиняють складі життєві обставини є: вчинення домашнього насильства з боку колишнього чоловіка щодо колишньої дружини та сина. Сім`я потребує соціальної послуги та супроводу.
З відповіді Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі Вінницьке РУП ГУНП у Вінницькій області) від 10 січня 2026 року № 7732-2026 видно, що ОСОБА_1 впродовж 2022 року двічі зверталася на лінію екстреного зв`язку «102», зокрема: 
- 21 березня 2022 року до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшло звернення ОСОБА_1 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , чоловік її побив та не випускає із квартири. Повідомлення зареєстроване в Інформаційно-комунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції» (далі ІКС ІПНП) Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за № 4821 від 21 березня 2022 року. Розгляд звернення здійснено в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», про результати розгляду підготовлено довідку та надіслано відповідь за вих. № 4435/200/2022 від 11 квітня 2022 року, в якій зазначено, що 21 березня 2022 року в ході виїзду на місце події було опитано учасників події та встановлено, що факт вчинення домашнього насильства не підтвердився. Крім того із ОСОБА_2 було проведено бесіду профілактичного характеру щодо недопущення у подальшому протиправних дій. До відповіді від 10 січня 2026 року долучено копії протоколів про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію;
- 06 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з приводу того, що колишній чоловік ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження: вдарив у плече та пошкодив дверима ногу. Повідомлення зареєстроване в ІКС ІПНП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за № 18025. Розгляд звернення здійснено в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», про результати розгляду підготовлено довідку.
З виписки з медичної карти амбулаторного хворого Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (далі МКЛ ШМД) № 7841 від 21 березня 2022 року видно, що ОСОБА_1 отримала забій нижньої щелепи, забій плеча.
У виписці з медичної карти амбулаторного хворого МКЛ ШМД № 16801 від 06 листопада 2022 року зазначено: забій правового плеча та плечового поясу, вид травми: невиробнича, побутова. Обставини травми: вдарив чоловік броньованими дверима.
Відповідно до психологічної характеристики від 21 січня 2026 року № 01-23/78 з-поміж іншого зазначено, що дитина говорити про батька не любить, при згадці про нього стає пригнічений та проявляє тривожність; повідомляє, що боїться батька і не хоче з ним проживати, спілкуватись та бачитись, оскільки пам`ятає, що батько неодноразово бив маму та обзивав дитину. Дитина хвилюється, що далі поведінка буде повторюватись і він не зможе захистити рідних. Дитина спілкувалась з батьком за декілька днів до консультації, після чого у хлопчика діагностувались внутрішня паніка, пригніченість, почуття неповноцінності, недовіра.
З виробничої характеристики голови правління ОСББ «Келецька 41» № 502 від 12 січня 2026 року видно, що ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується позитивно; у побуті завжди ввічливий, тактовний; за характером спокійний, врівноважений, розсудливий. Із сусідами підтримує добрі взаємини. За час проживання за адресою проживання скарг з боку сусідів на ОСОБА_2 не надходило, в конфліктних ситуаціях чи випадках, котрі дискредитують людську гідність помічений не був.
Згідно з характеристикою Казенного науково-виробничого об`єднання «Форт» Міністерства внутрішніх справ (далі КНВО «Форт» МВС України)  ОСОБА_2 працює на підприємстві з 05 лютого 2013 року слюсарем механо-складальних робіт; за час роботи на підприємстві зарекомендував себе з позитивного боку, як дисциплінований та сумлінний працівник; до виконання своїх обов`язків завжди відноситься з почуттям відповідальності; особливими рисами його характеру є порядність, чесність, доброзичливе відношення до людей, готовність завжди надати посильну допомогу; вирішенню виробничих завдань надає першочергове значення; на критичні зауваження реагує вірно, робить належні висновки; врівноважений, витриманий, морально стійкий; постійний в своїх життєвих принципах; користується повагою серед робітників та керівництва; порушень виробничої дисципліни не допускав; за час роботи на підприємстві, інформації про негідну поведінку у побуті не надходило.
З ОСОБА_2 щомісячно вираховуються аліменти, що підтверджується довідкою КНВО «Форт» МВС України № 1 від 09 січня 2026 року про стягнуті аліменти.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.
Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї особи.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону установлено, що домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Частиною другою статті 26 Закону встановлено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону установлено, що обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20).
Статтею 350-6 ЦПК України установлено, що, розглянувши заяву видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припису вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом на строк від одного до шести місяців.
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 посилалась на те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 систематично вчиняє стосовно неї та їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 домашнє насильство, що охоплює фізичний та психологічний рівні, виражається у завданні побоїв, удушенні, висловлюванні нецензурною лайкою, переслідуванні та погрозах фізичною розправою, що має безпосередній негативний вплив на їхній психічний і соматичний стан, викликає у дитини панічний страх та тривожність. 
З цих причин вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів та медичних установ, зокрема: 
- 21 березня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з приводу того, що чоловік її побив та не випускає з квартири, за фактом чого повідомлення було зареєстроване в ІКС ІПНП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за № 4821, а з ОСОБА_2 проведено бесіду профілактичного характеру щодо недопущення у подальшому протиправних дій; 
- 06 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з приводу того, що колишній чоловік ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження: вдарив у плече та пошкодив дверима ногу. Повідомлення зареєстроване в ІКС ІПНП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за № 18025;
- згідно з виписками з медичної карти амбулаторного хворого МКЛ ШМД № 7841 від 21 березня 2022 року та № 16801 від 06 листопада 2022 року ОСОБА_1 зверталася за медичною допомогою з приводу отриманих у побуті тілесних ушкоджень, а саме забою нижньої щелепи, забою плеча та плечового поясу, що стали наслідком насильницьких дій з боку чоловіка; 
- 08 вересня 2025 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання заявниці та дитини за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив акт насильства, під час якого висловлювався нецензурною лайкою, завдавав ОСОБА_1 побої та душив її за шию, а також завдав удару кулаком у ділянку голови малолітньому сину ОСОБА_3 , який намагався захистити матір. За вказаним фактом органами поліції було складено форму оцінки ризиків із визначенням середнього рівня небезпеки, а також протоколи про адміністративні правопорушення за частиною другою статті 173-2 КУпАП. 
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року у справі № 127/29770/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу за факт вчинення домашнього насильства щодо малолітньої дитини.
Крім того факт систематичного негативного впливу протиправних дій ОСОБА_2 на дитину підтверджується іншими доказами, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, зокрема: 
- актом та висновком оцінки потреб сім`ї Вінницького міського центру соціальних служб Вінницької міської ради від 18 вересня 2025 року, у яких зафіксовано, що малолітній ОСОБА_3 відчуває панічний страх перед батьком, дуже злякався під час конфлікту, будучи очедцем та жертвою насильства. Основним чинником складних життєвих обставин сім`ї визначено саме домашнє насильство з боку колишнього чоловіка;
- психологічною характеристикою від 21 січня 2026 року № 01-23/78, виданою Вінницьким міським центром соціальних служб Вінницької міської ради, згідно з якою у дитини діагностовано внутрішню паніку, пригніченість та тривожність; дитина прямо заявила, що боїться батька, оскільки пам`ятає, як той неодноразово бив маму та обзивав його, та висловив небажання спілкуватися з ним. 
Враховуючи вимоги пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка зазнала домашнього насильства будь-якої форми або стала свідком такого насильства, визнається постраждалою від домашнього насильства нарівні з іншими жертвами.
Оцінюючи ризики повторного вчинення насильства апеляційний суд зазначає, що за результатами оцінки ризиків від 08 вересня 2025 року, складеної працівником поліції, визначено середній рівень небезпеки. Системний характер протиправної поведінки ОСОБА_2 , його поява за місцем проживання колишньої дружини та сина у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в суді першої інстанції, створюють реальну і триваючу загрозу для життя, а також психічного та фізичного здоров`я дитини і матері. 
За таких обставин перебування кривдника за місцем проживання постраждалих осіб є неприпустимим. Забезпечення найкращих інтересів дитини, її права на безпечне, спокійне та стабільне середовище, відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у цьому випадку мають пріоритет над правом батька на безперешкодний доступ до житла, де мешкає дитина.
Таким чином вимога ОСОБА_1 про застосування обмежувального припису в частині заборони перебувати за місцем її проживання та її сина за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованою, доведеною та підлягає задоволенню строком на шість місяців, що відповідатиме засадам пропорційності та забезпечить належну безпеку малолітній дитині. 
Водночас вимога про заборону ведення листування, телефонних переговорів з заявницею та сином або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб задоволенню не підлягає, тому що в цій частині заявницею не надано належних, допустимих та достовірних електронних чи інших переконливих доказів (записів розмов, скриншотів текстових повідомлень тощо), які б підтверджували використання ОСОБА_2 засобів електронної комунікації для здійснення психологічного насильства чи погроз.
Крім того захист від небажаних електронних комунікацій у цьому випадку може бути забезпечений самою заявницею шляхом блокування абонента, обмеження прийому дзвінків від невідомих номерів або, у разі крайньої необхідності, зміни абонентського номера телефонного зв`язку, що є пропорційним та доступним способом уникнення небажаних контактів без застосування судом заходів державного примусу.
Зважаючи на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 . 
Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2026 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Заяву  ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.
Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на шість місяців шляхом заборони перебувати за місцем проживання  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині заяви відмовити.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести на рахунок держави.
Постанова апеляційного суду підлягає негайному виконанню, її оскарження не зупиняє виконання обмежувального припису.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
(Повний текст судового рішення виготовлено 25 червня 2026 року).

Головуючий       О. С. Панасюк

Судді:        Т. Б. Сало

Т. М. Шемета