КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2026 року м. Київ №320/49353/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання бездіяльність протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.06.2024 №932320154781 (вих. від 07.06.2024 №10215/03-16) щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу»; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII.
В обгрунутвання позовних вимог позивач зазначає, що 29.05.2024 звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ. Позивач вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.06.2024 №932320154781, яким їй відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця через відсутність необхідного стажу державної служби. На думку позивача, період її роботи у виконавчому комітеті Фастівської міської ради з 02.04.2001 по 01.05.2016 підлягає зарахуванню до стажу державної служби, оскільки до набрання чинності Законом №889-VIII такий стаж відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994, включав роботу на посадах в органах місцевого самоврядування. Позивач зазначає, що станом на 01.05.2016 її стаж на посадах в органах місцевого самоврядування становив 14 років 7 місяців 29 днів, тобто перевищував 10 років, передбачених пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII. Також позивач посилається на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі №320/13948/21, яким уже встановлено, що період її роботи у виконавчому комітеті Фастівської міської ради підлягає зарахуванню до стажу державної служби. На думку позивача, зазначені обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доказуванню. У зв`язку з цим позивач просить скасувати рішення про відмову та зобов`язати призначити їй пенсію державного службовця. 
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
У відзиві відповідач, ГУ ПФУ в Кіровоградській області, зазначає про те, що заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яке прийняло рішення від 05.06.2024 №932320154781 про відмову у переведенні на пенсію державного службовця. Відповідач вказує, що станом на 01.05.2016 позивач не обіймала посаду державної служби, а працювала в органі місцевого самоврядування. На думку відповідача, до стажу державної служби для цілей призначення пенсії може бути зарахований лише період роботи позивача з 02.04.2001 по 28.08.2001, коли їй було присвоєно ранг державного службовця. Загальний стаж державної служби становить 4 місяці 27 днів. Відповідач стверджує, що посадові особи органів місцевого самоврядування не мають статусу державних службовців, а тому період роботи на таких посадах не може бути включений до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до Закону №889-VIII. Крім того, відповідач зазначає, що стаття 46 Закону України «Про державну службу» №889-VIII та Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №229, регулюють питання надбавки за вислугу років та додаткової відпустки, а не питання призначення пенсії державного службовця. Відповідач вважає, що у позивача відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а тому правові підстави для переведення на пенсію державного службовця відсутні.
Відповідач, ГУ ПФУ у Київській області, не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працювала:
з 22.08.1983 по 16.03.1987 — вихователем Фастівської міської об`єднаної дошкільної установи ясла-садок №2; 
з 23.03.1987 по 18.08.1987 — вихователем дитячого садка Заводу газомазутних пальникових установок і газовикористовуючої апаратури; 
з 18.08.1987 по 08.12.1997 — вихователем Фастівської міської об`єднаної дошкільної установи ясла-садок №2; 
з 08.12.1997 по 02.04.2001 — методистом методичного кабінету Фастівського міського відділу освіти; 
з 02.04.2001 по 01.08.2004 — спеціалістом по роботі з дошкільними закладами виконавчого комітету Фастівської міської ради; 
з 02.08.2004 по 14.10.2012 — завідувачем сектора кадрової роботи виконавчого комітету Фастівської міської ради; 
з 15.10.2012 по 04.06.2021 — начальником відділу організаційного забезпечення діяльності виконавчого комітету Фастівської міської ради. 
02.04.2001 позивачу було присвоєно 12 ранг державного службовця, а 29.08.2001 — 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування. 
Загальний страховий стаж позивача, за її твердженням, становить 38 років 7 місяців 27 днів, з яких стаж роботи в органах місцевого самоврядування становить 21 рік 2 місяці 2 дні. 
29.05.2024 ОСОБА_1 подала до органів Пенсійного фонду України заяву №2662 про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Після реєстрації заяви та сканування документів за принципом екстериторіальності її розгляд було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийняло рішення від 05.06.2024 №932320154781 (вихідний лист від 07.06.2024 №10215/03-16), яким відмовило позивачу у переведенні на пенсію державного службовця. Підставою відмови визначено відсутність необхідного стажу державної служби. Орган Пенсійного фонду дійшов висновку, що робота на посадах органів місцевого самоврядування не належить до посад державної служби, а стаж державної служби позивача становить лише 4 місяці 27 днів — з 02.04.2001 по 28.08.2001.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування своїх вимог вона послалася на положення статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, пунктів 10 та 12 розділу XI Закону України №889-VIII, статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994, а також на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі №320/13948/21. 
Судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі №320/13948/21 уже було встановлено, що період її роботи у виконавчому комітеті Фастівської міської ради з 02.04.2001 по 01.05.2016 підлягає зарахуванню до стажу державної служби та становить 14 років 7 місяців 29 днів. Також у зазначеному рішенні суд дійшов висновку про відсутність у позивача на той час необхідного пенсійного віку для призначення пенсії державного службовця.
Позивачка, не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.06.2024 №932320154781 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця, звернулась до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення в Україні базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 врегульоване Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон № 3723-XII).
Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII), частиною другою Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
З урахуванням наведеного, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Спірні правовідносини в цій справі стосуються переведення позивача з одного виду пенсії - за віком, відповідно до Закону №1058-IV на інший вид - пенсію за віком, відповідно до Закону №3723-XII.
З огляду на наведене війне правове регулювання спірних правовідносин, до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посадах до 01 травня 2016 року. Стаж, набутий після 01 травня 2016 року на посадах державної служби, зараховується до страхового стажу відповідно до статті 90 Закону №889-VІІІ слугує підставою для призначення пенсії га обрахунку її розміру відповідно до Закону №1058-IV.
Конституційний Суд України у Рішенні від 23 грудня 2022 року №3- р/2022 зазначив, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закон) №889-VIII не дає можливості враховувати стаж державної служби набутий після 01 травня 2016 року, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постанові від 22 травня 2024 року у справі №500/1404/23.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови позивачу у переведенні на пенсію державного службовця стало те, що станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не займала посаду віднесену до категорій посад державних службовців. Одночасно відповідач у спірному рішенні зазначив про те, що у період з 02.04.2001 по 04.06.2021 позивач працювала в виконавчому комітету Фастівської міської ради, яка відноситься до органів місцевого самоврядування. 
Позивач вважає, що відповідачем неправомірно не зараховано до стажу її державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування (виконавчому комітеті Фастівської міської ради) з 02.04.2001 по 01.05.2016 та враховано факт її перебування 01.05.2016 на посаді державного службовця. 
Вирішуючи вищезазначене спірне питання, судом враховується наступне. 
З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 22.08.1983 наявні записи про те, що позивач працювала:
з 22.08.1983 по 16.03.1987 — вихователем Фастівської міської об`єднаної дошкільної установи ясла-садок №2; 
з 23.03.1987 по 18.08.1987 — вихователем дитячого садка Заводу газомазутних пальникових установок і газовикористовуючої апаратури; 
з 18.08.1987 по 08.12.1997 — вихователем Фастівської міської об`єднаної дошкільної установи ясла-садок №2; 
з 08.12.1997 по 02.04.2001 — методистом методичного кабінету Фастівського міського відділу освіти; 
з 02.04.2001 по 01.08.2004 — спеціалістом по роботі з дошкільними закладами виконавчого комітету Фастівської міської ради; 
з 02.08.2004 по 14.10.2012 — завідувачем сектора кадрової роботи виконавчого комітету Фастівської міської ради; 
з 15.10.2012 по 04.06.2021 — начальником відділу організаційного забезпечення діяльності виконавчого комітету Фастівської міської ради. 
02.04.2001 позивачу було присвоєно 12 ранг державного службовця, а 29.08.2001 — 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування. 
Суд звертає увагу на те, що 04 липня 2001 року набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (Закон №2493-ІІІ).
Пунктом 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2493-111 передбачено, що дія Закон) України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевою самоврядування.
Згідно із статтею 14 Закону №2493-ІІІ в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема, шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад. керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районною значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад, старост.
Пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIІІ передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та па умовах, установлених на той час законодавством.
На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України. 1993 р.. №52. Ст. 491) постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 рок) №283 було затверджено Порядок №283 (діяв до 01 травня 2016 року). Цим Порядком визначено посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Пунктом 2 Порядку №283 установлено, що до стажу державної служби зараховую вся робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Також, пунктом 4 частини другої статті 46 Закону №889-VIІІ визначено, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Таким чином, період роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону №2493-ІІІ підлягає зарахуванню до стажу державної служби за період з 04.07.2001 по 01.05.2016.
Отже, приймаючи рішення про відмову у перерахунку пенсії позивачки Головне управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградській області необґрунтовано дійшло висновку, що станом па 01 травня 2016 позивач не займала посаду, робота на якій дає право на призначення пенсії державного службовим та мала менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державної служби.
Для реалізації права на одержання пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» крім наявності спеціального стажу - понад 10 років державної служби станом на 01 травня 2016 року, обіймання посад на вказану дату, виконуються і інші умови: щодо віку (досягла віку 60 років) та страхового стажу (становить більше 38 років). У зв`язку із цим безпідставною та необґрунтованою є відмова відповідача у призначенні пенсії державного службовця згідно Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, з врахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 №823.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Територіальні органи Пенсійного фонду України є уповноваженими органами державної влади, на які покладено функції щодо призначення пенсій громадянам, зокрема обчислення страхового стажу, перевірки досягнення відповідного пенсійного віку та інших умов, необхідних для призначення пенсії, тоді як суд, здійснюючи контроль за законністю рішень таких органів, не може підміняти їх повноваження та на власний розсуд здійснювати розрахунок страхового чи спеціального стажу особи.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.05.2019 по справі № 812/1312/18.
Приймаючи спірне в цій справі рішення, відповідач здійснив неповний розгляд заяви позивача не надав жодної оцінки щодо підстав для незарахування стажу державної служби позивача періодів з 04.07.2021, з 01.05.2016, перебування позивачки 01.05.2016 на посаді державного службовця, а також достатнього страхового стажу позивача для призначення пенсії державного службовця.
З огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, це потягло за собою порушення прав позивача, та оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а також враховуючи те, що призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 29.05.2024 про переведення на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням висновків суду.
Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).
На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.06.2024 №932320154781 (вих. від 07.06.2024 №10215/03-16) щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2024 про призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII, та прийняти вмотивоване рішення, зарахувавши до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 по 01.05.2016 включно.
Відмовити у задоволенні решти позовних вимог. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.