ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 14 травня 2026 року 	Справа № 903/241/26	

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Лігрет Енерго 2”, м.Київ
до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир, м. Володимир, Володимирський р-н, Волинська обл.
про стягнення 992779,20 грн 

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10.03.2026 через систему “Електронний суд” (сформована 10.03.2026) до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ “Лігрет Енерго 2”, в якій позивач просить суд стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир на користь ТОВ “Лігрет Енерго 2” заборгованість за фактично спожиту теплову енергію у розмірі 992 779,20 грн з ПДВ.
Також позивач повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс у зв`язку із розглядом справи складається із судового збору та очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в Господарському суді Волинської області. Фактична сума витрат на професійну правничу допомогу буде уточнена за результатами розгляду справи. Докази щодо надання професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом даної справи в суді першої інстанції та розрахунок суми фактичних витрат буде подано до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати спожитої теплової енергії у період листопад-грудень 2025 року згідно укладеного договору №13 про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 16.01.2025.
Ухвалою суду від 16.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено: відповідачу - строк не пізніше ніж протягом 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали подати суду відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, який відповідатиме приписам статті 165 ГПК України. Одночасно копію відзиву з долученими до нього документами надіслати позивачу, докази відправки надати суду; строк не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив подати суду заперечення на відповідь на відзив з доказами надіслання позивачу; позивачу - строк не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив з доказами надіслання відповідачу.
Відповідач ухвалу суду отримав 16.03.2026, строк для подання відзиву – по 31.03.2026
31.03.2026 надійшов відзив відповідача, згідно якого позовні вимоги заперечує. Зазначає, що КЕВ м. Володимир здійснено повне виконання договору №13 від 16.01.2025. Відповідач не отримував пропозиції укласти договір від ТОВ «ЛІГРЕТ ЕНЕРГО 2» на закупівлю електроенергії за період листопад-грудень 2025 року. Акти приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2025 №46, від 31.12.2025 №58 свідчать про обсяг фактично переданої теплової енергії, однак жодним чином не підтверджують досягнення між сторонами згоди щодо досягнення істотних умов договору для можливості його укладення. 
Позивач відзив відповідача отримав 31.03.2026, строк для подання відповіді на відзив – по 06.04.2026.
Позивач у відповіді на відзив від 06.04.2026 зазначає, що підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків складений не загалом по взаємовідносинах сторін чи в розрізі всіх договорів, укладених між Позивачем та Відповідачем, а саме окремо щодо договору №13 від 16.01.2025 р. Саме в межах цього договору в акті звірки відображено заборгованість у сумі 992 779,20 грн. Твердження Відповідача про те, що зазначені акти не підтверджують досягнення сторонами згоди щодо істотних умов, є безпідставним, оскільки вказані акти містять усі істотні умови відповідних правовідносин, а саме: сторін, найменування послуги, період, кількість теплової енергії, ціну, та загальну суму до оплати. Підписання таких актів обома сторонами без будь-яких зауважень свідчить про досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов відповідних правовідносин. При цьому в актах приймання-передачі №46 та №58 у графі «договір» не було конкретизовано номер договору, оскільки на момент їх підписання сторони фактично продовжували існуючі договірні відносини та не визначилися лише зі способом їх подальшого документального оформлення — шляхом укладення нової додаткової угоди до договору №13 від 16.01.2025 р. чи нового договору. Підписавши зазначені акти без будь-яких зауважень чи заперечень, Відповідач підтвердив не лише факт отримання теплової енергії, а й погодився з її обсягом, вартістю та підставою постачання. Крім того, підписання Відповідачем акту звірки взаєморозрахунків, у якому відображено заборгованість саме за «Продаж (30.11.2025)» та «Продаж (31.12.2025)», додатково свідчить про визнання ним як існування відповідних правовідносин, так і розміру заборгованості.
09.04.2026 надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, згідно яких зазначає, що між КЕВ м. Володимир та ТОВ «ЛІГРЕТ ЕНЕРГО 2» не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, а саме не було досягнуто домовленості щодо застосування тарифу на теплову енергію. Таким чином, недосягнення згоди щодо тарифу спростовує аргументи Позивача про досягнення згоди щодо усіх істотних умов. Крім того, практика господарських правовідносин, що склалася між сторонами свідчить про те, що сторони урегульовували свої правовідносин виключно шляхом укладання договору про закупівлю. Акт взаєморозрахунків станом на 31.12.2025 був підписаний між сторонами і підтверджує той факт, що теплову енергію за Договором від 16.01.2025 №13, що постачалась до 15.04.2025 було поставлено і оплачено відповідно до умов укладеного Договору. Уся теплова енергія, що була поставлена не в об`ємах, обумовлених Договором відповідно оплачена КЕВ м. Володимир не була. Акти приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2025 №46, від 31.12.2025 №58 були підписані сторонами поза межами договірних відносин. КЕВ м. Володимир підписуючи вказані акти засвідчило факт передачі теплової енергії у об`ємах згідно показників лічильника. У матеріалах справи відсутня інформація про заходи здійснені ТОВ «Лігрет Енерго 2» щодо підтвердження правильності застосування тарифу при укладанні договорів між сторонами. Додатковою угодою від 26.05.2025 (міститься в матеріалах справи) до Договору про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 16.01.2025 №13 сторони дійшли взаємної згоди щодо зменшення обсягів постачання теплової енергії до 510,472 Гкал, зменшення загальної суми Договору до 2 143 982,40 грн., у тому числі ПДВ 357 330,40 грн., у відповідності до фактичних обсягів споживання, а також строк постачання теплової енергії з 01.01.2025 р. до 15.04.2025 р. Після повної оплати поставленої теплової енергії КЕВ м. Володимир – 07.05.2025 – фактично договір було виконано. Таким чином, збільшення ціни договору з урахуванням актів приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2025 №46, від 31.12.2025 №58 суперечило б положенням цивільного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -
в с т а н о в и в:

16.01.2025 між ТОВ «Лігрет Енерго 2» (постачальник) та КЕМ міста Володимир (споживач) укладено договір про закупівлю теплової енергії за державні кошти №13 (далі-договір).
Згідно умов договору постачальник зобов`язується продавати та постачати споживачу теплову енергію в обсягах, визначених цим договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1). 
Згідно п. 2.1 договору теплова енергія за цим договором постачається споживачу для опалення приміщення, що знаходиться за адресою м. Ковель, вул. Кутузова, 12. 
Постачальник зобов`язується поставити теплову енергію в обсязі 714,285714 Гкал, строк постачання з 01.01.2025 по 31.12.2025 (п.п. 2.2, 2.3 договору). 
Відповідно до п.п. 3.1., 3.2 ціна однієї Гкал за цим договором на момент його укладення складає 4 200 грн, в тому числі ПДВ 20% - 700 грн. Загальна сума договору становить 3000000 грн. 
Облік споживання теплової енергії проводиться виключно за показниками вузла обліку (п. 4.1 договору). 
Згідно п. 4.7 договору оплата отриманої теплової енергії здійснюється споживачем на підставі актів приймання-передачі теплової енергії в розмірі суми, вказаної в цих актах, протягом 10 календарних днів від дати отримання актів.
Договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2025 (п. 9.1 договору).
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з приписами ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства міститься свобода договору.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
На виконання умов договору, позивачем поставлено, а відповідачем спожито теплову енергію, що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії:
- №3 від 31.01.2025, теплова енергія за січень 2025 року в сумі 511 572,60 грн, за ціною 3 500 грн без ПДВ (4 200 грн з ПДВ);
- №10 від 28.02.2025, теплова енергія за лютий 2025 року в сумі 575 975,40 грн, за ціною 3 500 грн без ПДВ (4 200 грн з ПДВ);
- №1 від 10.03.2025 (борг) в сумі 496 091,40 грн, за ціною 3 500 грн без ПДВ (4 200 грн з ПДВ);
- №19 від 02.04.2025, теплова енергія за березень 2025 року в сумі 409 437 грн, за ціною 3 500 грн без ПДВ (4 200 грн з ПДВ);
- №25 від 29.04.2025, теплова енергія за квітень 2025 року в сумі 150 906 грн, за ціною 3 500 грн без ПДВ (4 200 грн з ПДВ).
Вищевказані акти підписані та оплачені відповідачем.
26.05.2025 ТОВ «Лігрет Енерго 2» та КЕВ міста Володимир укладено додаткову угоду №1 до договору про закупівлю теплової енергії за державні кошти №13 від 16.01.2025, згідно умов якої сторони у зв`язку із завершенням опалювального сезону сторони внесли зміни в умови договору та визначили, що загальна сума договору становить 2 143 982,40 грн. Постачальник зобов`язується поставити теплову енергію в обсязі 510,472 Гкал. Строк постачання теплової енергії становить з 01.01.2025 по 15.04.2025. Всі інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов`язання.
Згідно актів зняття показників лічильника теплової енергії від 30.11.2025, 31.12.2025 КЕВ міста Володимир спожита теплова енергія за період з 31.10.2025 до 31.11.2025 в кількості 99,916 Гкал, за період з 30.11.2025 по 31.12.2025 – 136,460 Гкал.
Вказані акти підписані КЕВ міста Володимир без зауважень.
Відповідно до актів приймання-передачі теплової енергії позивачем надано, а відповідачем спожито теплову енергію:
- №46 від 30.11.2025 у листопаді 2025 року в кількості 99,916 Гкал, за ціною 3 500 грн без ПДВ (4 200 грн з ПДВ) на загальну суму 419 647,20 грн з ПДВ;
- №58 від 31.12.2025 у грудні 2025 року в кількості 136,46 Гкал, за ціною 3 500 грн без ПДВ (4 200 грн з ПДВ) на загальну суму 573 132 грн з ПДВ.
Вказані акти не містять виправлень, в них вказані номер та дата договору, на виконання якого вони складені, скріплені печаткою та підписом відповідачем без претензій та зауважень.
У відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, відповідач споживання теплової енергії в зазначених в спірних актах обсягах не заперечує. 
У той же час, вказує про відсутність між сторонами договірних зобов`язань у спірний період постачання теплової енергії листопад-грудень 2025 року. Вказує, що сторонами не було досягнуто істотних умов договору щодо застосування тарифу на теплову енергію.
Судом встановлено, що додатковою угодою №1 від 26.05.2025 сторонами змінено строк постачання теплової енергії за договором - з 01.01.2025 по 15.04.2025. Всі інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов`язання (п. 2 додаткової угоди).
Водночас, суд звертає увагу, що пункт 9.1 договору про закупівлю теплової енергії за державні кошти №13 від 16.01.2025, в частині терміну його дії – до 31.12.2025, сторонами не змінювався, а відтак договір №13 від 16.01.2025 продовжував діяти до 31.12.2025, у зв`язку з чим дія цього договору відповідно до положень ч.1, ч.2 ст. 631 Цивільного кодексу України розповсюджується на відносини, які виникли між сторонами у період з 01.01.2025 по 31.12.2025.
Доказів розірвання, визнання недійсним договору матеріали справи не містять.
З урахуванням того, що строк дії договору №13 від 16.01.2025 - до 31.12.2025, сторонами не змінювався, посилання відповідача на відсутність у період з листопада по грудень 2025 року договору про надання послуг з теплопостачання, суд вважає безпідставними. 
Відповідачем не надано суду доказів про наявність іншого постачальника теплової енергії у спірний період.
Про відсутність іншого постачальника послуг теплопостачання свідчить також укладений між позивачем та відповідачем договір про закупівлю теплової енергії за державні кошти №1ЛЗ від 02.02.2026, строком дії з 01 січня до 31 травня 2026 року.
Відповідач, підписавши без будь-яких зауважень та претензій акти приймання-передачі теплової енергії №46 від 30.11.2025 у листопаді 2025 року в кількості 99,916 Гкал, за ціною 3500 грн без ПДВ (4 200 грн з ПДВ) на загальну суму 419 647,20 грн з ПДВ; №58 від 31.12.2025 у грудні 2025 року в кількості 136,46 Гкал, за ціною 3 500 грн без ПДВ (4 200 грн з ПДВ) на загальну суму 573 132 грн з ПДВ, підтвердив та прийняв постачання теплової енергії на відповідних умовах.
Перевіривши вартість Гкал теплової енергії, поставленої позивачем в період листопад-грудень 2025 року, судом встановлено, що вона відповідає вартості, визначеної у п. 3.1 договору №13 від 16.01.2025, а саме 4 200 грн з ПДВ за 1 Гкал, що становить 3 500 грн без ПДВ.
Крім того, позивачем та відповідачем підписано акт звірки взаємних розрахунків станом за період 2025 року, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем, з врахування актів від 30.11.2025 на суму 419 647,20 грн, від 31.12.2025 на суму 573 132 грн, становить 992 779,20 грн (а.с. 20).
Суд зазначає, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.
Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Подібні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18, від 19.04.2018 року у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 року у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 року у справі № 905/3063/17 та від 04.12.2019 року у справі № 916/1727/17.
Акт звірки взаємних розрахунків за договором №13 від 16.01.2025, складений за 2025 рік, зі сторони позивача та зі сторони відповідача підписаний, їхні підписи скріплені печатками цих юридичних осіб.
Таким чином, КЕВ м. Володимир, підписавши акт звірки взаємних розрахунків, визнало, що станом на 31.12.2025 року за останнім перед ТОВ «Лігрет Енерго 2» рахується заборгованість в розмірі 992 779,20 грн. 
Доказів сплати заборгованості матеріали справи не містять та відповідач суду не надав.
Щодо посилання відповідача на невідповідність розміру тарифу поставленої позивачем теплової енергії, викладеного у Аудиторському звіті 5 територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту МО України, суд зазначає, що аудиторський звіт щодо порядку використання коштів на комунальні послуги та енергоносії КЕВ міста Володимир є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень саме у відповідача та містить лише думку органу, який його склав. Зазначений звіт не є рішенням суду або іншого повноважного органу, а тому викладені в ньому висновки не мають заздалегідь обумовленої сили.
Верховний Суд України у постановах від 10.09.2013 у справі № 21-237а13, від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17, від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17, від 24.05.2018 у справі № 918/519/17, від 26.03.2019 у справі № 910/26948/15, від 21.03.2019 у справі № 904/10263/17, від 11.06.2019 у справі № 916/1648/18 зазначав, що аудиторський звіт не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу ст. 19 Господарського кодексу України. 
З огляду на те, що правовідносини сторін спору щодо оплати теплової енергії виникли на підставі договору, ціна в якому визначена шляхом вільного волевиявлення сторін, акти приймання-передачі теплової енергії підписані сторонами спору без зауважень та заперечень, суд зазначає, що виявлені 5 територіальним управлінням внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту МО України порушення не впливають на умови укладеного сторонами договору та не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками аудиторський звіт у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Аудиторський звіт не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами приймання-передачі теплової енергії. Тобто, він не породжує обов`язкових юридичних наслідків для позивача у цій справі, а обставини, викладені в акті підлягають доведенню на рівні з іншими обставинами, якими обґрунтовані вимоги та заперечення учасників справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2026 року в cправі № 925/208/25.
Крім того, згідно вказаного вище аудиторського звіту перевірка проводилася щодо постачання позивачем відповідачу теплової енергії за період з листопада 2022 року по квітень 2025, в той час, як в предметом спору є стягнення коштів за спожиту відповідачем теплову енергію за період листопад-грудень 2025 року.
У частині 3 статті 2 ГПК однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частина 1 статті 14 ГПК передбачає обов`язок господарського суду при здійсненні правосуддя керуватися принципом диспозитивності, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
За змістом частини 1 статті 73, частин 1, 3 статті 74 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Принцип змагальності (статті 13 ГПК) і принцип рівності сторін (статті 7 ГПК), що пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 ГПК).
Враховуючи викладене, а також те, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також докази, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за спожиту теплову енергію у листопаді-грудні 2025 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 992 779,20 грн є обґрунтованими.
Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 11 913,35 грн слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,- 

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир (вул. Академіка Глушкова, №1, м. Володимир, Волинська обл., код ЄДРПОУ 07516184) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігрет Енерго 2" (проспект Голосіївський, буд. 118 Б, літера Д, 3 поверх, офіс 5/5, м. Київ, код ЄДРПОУ 44234362) 992 779,20 грн основного боргу та 11 913,35 грн витрат по сплаті судового збору, а всього: 1 004 692,55 грн (один мільйон чотири тисячі шістсот дев`яності дві грн 55 коп).
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.
Повний текст рішення складено 14.05.2026.

Суддя С. В. Бідюк