ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

06.04.2026	Справа № 686/384/24	

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Літовки М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Хмельницької обласної ради
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Хмельницької філії Товарної біржі "Універсальна земельна товарна біржа "Придніпровська"
Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області
про стягнення 1 626 755,96 грн

За участю представників учасників справи:
від позивача  Ткачук О.А. 
від відповідача Присяжний В.В.
від третьої особи-1 не з`явився
від третьої особи-2 Ястремська А.Р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.11.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 (далі - позивач) до Хмельницької обласної ради (далі - відповідач, рада), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Хмельницької філії Товарної біржі "Універсальна земельна товарна біржа "Придніпровська" (далі - третя особа-1, біржа), Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області (далі - третя особа-2, Казначейство), про стягнення майнової та моральної шкоди у розмірі 1 626 755,96 грн відмовлено.
Згідно з постановою Хмельницького апеляційного суду від 11.03.2025 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.11.2024 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.10.2025 у справі № 686/384/24 було задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.11.2024 та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11.03.2025, провадження у справі № 686/384/24 закрито, роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, і протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення позивач може звернутися до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Відповідно до ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.11.2025, справу № 686/384/24 передано для продовження розгляду до Господарського суду Хмельницької області. 
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області справу № 686/384/24 від 10.12.2025 передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 справу № 686/384/24 передано на розгляд судді Удаловій О.Г.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2025 вищевказану позовну заяву залишено без руху, а також встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення цієї ухвали шляхом подання суду доказів сплати судового збору у встановленому розмірі.
Як вбачається з трекінгу відстеження/пересилання поштової кореспонденції, копія вищевказаної ухвали суду отримана позивачем 31.01.2026.
02.02.2026 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 10.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.03.2026.
19.02.2026 від Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області надійшли пояснення. 
24.02.2026 від Хмельницької обласної ради надійшов відзив на позовну заяву.
У підготовче засідання 05.03.2026 представник третьої особи-1 не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином. 
У підготовчому засіданні 05.03.2026 представники учасників судового процесу зазначили, що вважають виконаними завдання підготовчого провадження, у зв`язку з чим суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 26.03.2026.
У судовому засіданні 26.03.2026 оголошено перерву в судовому засіданні до 06.04.2026.
У судовому засіданні 06.04.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, представники відповідачів та третьої особи-2 проти задоволення позову заперечували з відстав, викладених у заявах по суті.
У судовому засіданні 06.04.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, а також заперечення на такі вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Хмельницької обласної ради від 18.05.2011 № 22-4/2011 (зі змінами) затверджено Програму приватизації об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області на 2011-2015 роки, перелік об`єктів, які перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області і підлягають продажу на аукціоні.
Зокрема, вказаним рішенням:
- делеговано Біржі на період дії цієї Програми повноваження обласної ради на здійснення приватизації об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області;
- до переліку об`єктів, які підлягають продажу на аукціоні, включено майновий комплекс Славутського паливного складу КП "Облпаливо", що знаходиться за адресою: м. Славута, вул. Привокзальна, 1 (далі - майновий комплекс);
22.10.2012 між Радою та Біржею укладено договір № 145 про надання послуг з організації приватизації майна на конкурентних засадах.
02.11.2012 між Радою, ТОВ "Подільська незалежна оцінка" та Біржею укладено договір на проведення незалежної оцінки, за умовами якого ТОВ "Подільська незалежна оцінка" взяла на себе зобов`язання визначити ринкову вартість майнового комплексу для реалізації через аукціон, яка склала 1 074 100 грн.
Призначений на 12.12.2012 аукціон з продажу майнового комплексу не відбувся у зв`язку з відсутністю торгівельного попиту.
Листом від 12.12.2012 № 2451/01-15 Рада повідомила Біржу про погодження зниження ціни майнового комплексу на 30% за рекомендацією постійної комісії з питань власності, приватизації та інвестицій та запропонувала провести повторний аукціон.
09.01.2013 відбувся аукціон з продажу майнового комплексу з початковою ціною продажу 751 870 грн, переможцем якого визначено ОСОБА_1 з ціновою пропозицією 751 870 грн.
10.01.2013 позивач сплатив грошові кошти у розмірі 676 683 грн з урахуванням раніше сплаченого гарантійного внеску в розмірі 75 187 грн, тобто загалом сплачено 751 870 грн. 
За результатами аукціону 30.04.2013 між Радою, від імені якої діє Біржа, та позивачем ОСОБА_1 укладений договір купівлі - продажу майнового комплексу, який продано за 751 870 грн. (далі - Договір). Майновий комплекс переданий ОСОБА_1 за актом прийому-передачі від 30.04.2013.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.09.2016 по справі № 982/1182/16-ц позов прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах Хмельницької обласної ради до товарної біржі "Універсальна земельна товарна біржа "Придніпровська" в особі Хмельницької філії біржі "Універсальна земельна товарна біржа "Придніпровська", ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового комплексу задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна цілісного майнового комплексу об`єктів нерухомого майна Славутського паливного складу: будівлі автовагової з адмінкімнатами, загальною площею 66,4 кв. м; гаражів, загальною площею 182,5 кв. м; стрілочний перевод; естакаду - 73 п. м.; підїзну залізничну колію - 211 п. м.; майданчик з твердим покриттям 10100 кв. м.; благоустрій (асфальт) 200 кв. м., укладений 30.04.2013 № 460.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 26.12.2016 у справі № 982/1182/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.09.2016 залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.07.2019 у справі № 682/1182/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.09.2016 та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26.12.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.08.2017 у справі № 682/1182/16-ц відмовлено у задоволенні позову Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради до товарної біржі «Універсальна земельна товарна біржа «Придніпровська» в особі Хмельницької філії товарної біржі «Універсальна земельна товарна біржа «Придніпровська» та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового комплексу та визнання недійсними результатів аукціону з продажу майнового комплексу.
Ухвалою Апеляційного господарського суду Хмельницької області від 18.10.2017 вказане рішення суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 31.07.2019 провадження у справі № 682/1182/16-ц закрито.
У подальшому у грудні 2019 року Заступник прокурора Хмельницької області звернувся до суду з позовом (справа № 924/1276/19) в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради до Товарної біржі "Універсальна земельна товарна біржа "Придніпровська" в особі Хмельницької філії Товарної біржі "Універсальна земельна товарна біржа "Придніпровська" та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового комплексу від 30.04.2013.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області у задоволенні позову відмовлено з підстав спливу строку позовної давності.
Поряд з цим, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 січня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Визнано недійсним Договір купівлі-продажу майнового комплексу від 30.04.2013; зобов`язано ОСОБА_1 повернути майновий комплекс у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області в особі позивача.
Постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 залишена без змін згідно з постановою Верховного Суду від 23.06.2021.
При цьому постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 мотивована тим, що договір купівлі-продажу комплексу від 30.04.2013, укладений між Хмельницькою обласною радою, від імені якої діяла ХФ ТБ "Універсальна земельна товарна біржа "Придніпровська", та ОСОБА_1 , не відповідає вимогам Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 1891 від 10.12.2003, а тому відповідно до ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.
Після розгляду справи № 924/1276/19 між позивачем та відповідачем 15.12.2021 підписано акт приймання-передачі про повернення вищевказаного майнового комплексу.
21.12.2021 Хмельницька обласна рада повернула (перерахувала) ОСОБА_1 суму сплачених останнім грошових коштів у розмірі 751 870,00 грн. 
Звертаючись до суду, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача матеріальної шкоди (збитків у формі інфляційних втрат, пов`язаних із знеціненням сплачених грошових коштів у сумі 1 526 755,96 грн, нарахованих за період з 11.01.2013 (наступної дати після перерахування коштів за вищевказаним договором, який в подальшому визнано недійсним у судовому порядку) по 19.12.2021 (день, що передує даті повернення відповідачем позивачу коштів у розмірі 751 870,00 грн), а також заявив вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн, що разом складає 1 626 755,96 грн.
Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що позивачем не наведено достатніх підстав для висновку про завдання моральної та матеріальної шкоди позивачу, оскільки рішенням у справі № 924/1276/19 не встановлювалась наявність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності через заподіяння моральної та матеріальної шкоди, оскільки питання, які вирішувались судом при розгляді справи № 924/1276/19 про визнання недійсним договору, зобов`язання повернути майно у комунальну власність відрізняють від кола питань, які вирішуються при розгляді цивільного спору про стягнення моральної та матеріальної шкоди.
Крім того, відповідач просить застосувати до вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності.
Третя особа-1 (Казначейство) заперечуючи проти задоволення позову посилається на те, що Головне управління Казначейства здійснює лише розрахунково-касове обслуговування Хмельницької обласної ради та органи Казначейства не наділені повноваженнями втручатися у господарську діяльність відповідача.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. 
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. 
При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. 
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).
Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Як встановлено судом під час розгляду даної справи, позивачем на виконання умов договору купівлі-продажу комплексу від 30.04.2013 перераховано відповідачу грошові кошти в розмірі 751 870,00 грн, що підтверджується квитанціями від 03.01.2013 та 10.01.2013.
Договір від 30.04.2013 був предметом оскарження, зокрема, у справі № № 682/1182/16-ц, яка розглядалась судами неодноразово, а також у справі № 924/1276/19.
Так, обидві справи розглядались за позовом Заступника прокурора Хмельницької області, при цьому провадження у справі № 682/1182/16-ц закрито постановою Верховного Суду від 31.07.2019 у зв`язку з тим, що вказана справа підлягає розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства.
Як вказано вище, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 січня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Визнано недійсним Договір купівлі-продажу майнового комплексу від 30.04.2013; зобов`язано ОСОБА_1 повернути майновий комплекс у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області в особі позивача.
Проте, суд наголошує, що в обох справах (№ 682/1182/16-ц та № 924/1276/19) позов було заявлено прокуратурою у зв`язку з наявними порушеннями законодавства, чинного на момент проведення приватизації майнового комплексу Славутського паливного складу КП "Облпаливо", що знаходиться за адресою: м. Славута, вул. Привокзальна, 1, та укладання оскаржуваного договору, при цьому повноваження на проведення приватизації такого майна мав саме відповідач у даній справі. Поряд з цим, про можливу наявність таких порушень було відомо також і позивачу у даній справі, оскільки останній був відповідачем у вказаних судових процесах.
У подальшому після розгляду справи № 924/1276/19 та на виконання постанови між позивачем та відповідачем 15.12.2021 підписано акт приймання-передачі про повернення вищевказаного майнового комплексу.
21.12.2021 Хмельницька обласна рада повернула (перерахувала) ОСОБА_1 суму сплачених останнім грошових коштів у розмірі 751 870,00 грн.
Таким чином, враховуючи норми ст. 216 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу сплачені останнім грошові кошти за таке майно.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що у межах справи № 924/1276/19 не встановлювалась вина останнього, оскільки при недійсності укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу майнового комплексу від 30.04.2013 наявність вини в укладанні договору не є визначальною, важливим є встановлення наявності порушення вимог законодавства та, відповідно, підстав для визнання такого договору недійсним у зв`язку з порушенням вимог законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Крім того, судом враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04.06.2021 у справі № 916/1573/18. Збитками є грошовий еквівалент вартості вилученого майна. Частиною 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, що відповідає основним засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства, при цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено, тому Верховний Суд дійшов висновку про те, що недобросовісний продавець відшкодовує збитки (грошові кошти), завдані добросовісному покупцю, з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, що відповідатиме конвенційному принципу пропорційності.
Таким чином, вимога про стягнення шкоди у формі інфляційних втрат заявлена позивачем у даній справі обґрунтовано, проте суд вказує, що відповідачем заявлено вимогу про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Як визначено ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як вказано вище, 21.12.2021 Хмельницька обласна рада повернула (перерахувала) ОСОБА_1 суму сплачених останнім грошових коштів у розмірі 751 870,00 грн.
При цьому з даним позовом позивач звернувся в січні 2024 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.
Водночас, суд наголошує, що, як визначено ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Таким чином, нарахування втрат від інфляції необхідно здійснити в межах строку позовної давності, зокрема, за період з 20.12.2018 по 20.12.2021, оскільки 21.12.2021 позивачу були повернуті грошові кошти, сплачені за недійсним договором, за період же нарахування втрат від інфляції з 11.01.2013 по 19.12.2018 позовна давність сплинула, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині вимог.
За розрахунком суду розмір збитків у вигляді інфляції за період з 20.12.2018 по 20.12.2021 становить 151 802,73 грн.
У задоволенні позову в частині стягнення 1 374 953,23 грн збитків у вигляді втрат від інфляції суд відмовляє, оскільки такі нарахування здійснені поза межами трирічного строку позовної давності.
При цьому позивачем не обґрунтовано поважності причин пропуску строку позовної давності для нарахуванням збитків за період з 11.01.2013 по 19.12.2018.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 100 000,00 грн моральної шкоди, суд відмовляє в її задоволенні, оскільки позивачем під час розгляду даної справи не доведено ні розміру такої шкоди, ні причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданням такої шкоди.
Суд зазначає, що наявність довготривалих судових процесів у межах справ № 682/1182/16-ц та № 924/1276/19 не вказує на наявність вини у цьому відповідача, який не ініціював такі процеси та не впливав на їх тривалість.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат прийнятого рішення.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті позову судовим збором, а також подання апеляційної та касаційної скарги підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 2 137,07 судового збору за подання позову, 1 897,24 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 2 504,61 грн судового збору за подання касаційної скарги. 
Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Хмельницької обласної ради (29005, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Хмельницький, Майдан Незалежності, будинок 2, код 00022651) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) збитки у формі інфляційних втрат в розмірі 151 802,73 грн (сто п`ятдесят одна тисяча вісімсот дві грн 73 коп.), 2 137,07 грн (дві тисячі сто тридцять сім грн 07 коп.) судового збору за подання позову, 1 897,24 грн (одну тисячу вісімсот дев`яносто сім грн 24 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги, 2 504,61 грн (дві тисячі п`ятсот чотири грн 61 коп.) судового збору за подання касаційної скарги.
3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 08.05.2026.

Суддя О.Г. Удалова