Сквирський районний суд Київської області

Справа № 376/2090/25 
Провадження № 1-кп/376/131/2026 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року м.Сквира

Сквирський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
обвинуваченого ОСОБА_7 
захисника ОСОБА_8 
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 
представника потерпілої, адвоката ОСОБА_11 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Сквири Київської області матеріали кримінального провадження №12025110000000342 від 02.05.2025 за обвинуваченням:
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сквири, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, учасника бойових дій, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України,

встановив:

ОСОБА_7 01 травня 2025 року близько 21.40год., керуючи технічно справним автомобілем марки "Subaru Forester" реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул.Миру в с.Шаліївка Білоцерківського району Київської області зі сторони м.Сквира в напрямку с.Горобіївка, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п.п.2.9а, 2.3б,12.1 Правил дорожнього руху України не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу остійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок особистої необережності, рухаючись по заокругленій дорозі праворуч, не обрав безпечну швидкість для руху в темну пору доби, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним автомобіля "Subaru Forester" реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , за межі проїзної частини на ліве узбіччя з послідуючим перекиданням керованого ним транспортного засобу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка вказаного автомобіля ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці події, інша пасажирка автомобіля ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження. 
Сукупність допущенних водієм ОСОБА_7 порушень вимог ПДР України: 2.9а відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; п.2.3б) який передбачає обов`язок водія бути уважним і стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміни; п.12.1 відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, знаходяться у прямому причинному зв`язку з скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками . 
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілої та заподіяли іншій потерпілій тяжкі тілесні ушкодження. 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе визнав повністю та пояснив, що близько півтори року перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_13 , 01.05.2025 вони з ОСОБА_14 зустріли біля магазину «АТБ-Маркет» потерпілу ОСОБА_10 з її чоловіком, вживали всі разом алкогольні напої, після чого вирішили поїхати в с.Лаврики, але в с.Шаліївка через велику швидкість руху він, як водій, не впорався з керуванням, через що сталось ДТП з перекиданням транспортного засобу. У скоєному щиро розкаявся, зазначив що потерпілій ОСОБА_9 відшкодував шкоду, потерпілій ОСОБА_10 продовжує відшкодовувати шкоду по теперішній час, кожен місяць надсилає по 10 000грн. Цивільний позов визнає частково, оскільки не здатен виплатити таку велику суму.
Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що знайома з ОСОБА_13 по роботі, 01.05.2025 вона з чоловіком випадково зустріли останню та її чоловіка біля магазину, ОСОБА_7 та її чоловік спілкувались між собою і вирішили кудись їхати, тому разом сіли в автомобіль обвинуваченого та поїхали в напрямку с.Шаліївка. Вона з ОСОБА_12 сиділи позаду, чоловіки спереду. По дорозі їх зупинила поліція, але ОСОБА_7 не зупинися, намагався втекти, їхав дуже швидко, на повороті не впорався з керуванням та автомобіль перекинувся. Коли прийшла до тями не могла ворушитись, чоловік повідомив, що ОСОБА_14 загинула. Цивільний позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що через вказане ДТП в неї зламалось все життя: сім`я розпалась, втратила роботу, оскільки не може сама пересуватись, не може сама себе обходити, потребує постійної сторонньої допомоги, не може доглядати за дитиною та потребує ще подальшого лікування. Щодо призначення покарання обвинуваченому- покладалась а розсуд суду.
Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_12 доводилась їй племінницею, вночі повідомили, що ОСОБА_14 загинула в ДТП, на місце події поїхав її чоловік. Претензій до обвинуваченого не має, щодо призначення покарання покладається на розсуд суду.
Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників процесу в порядку ч.3 ст.349 КПК України поясненнями потерпілих, обвинуваченого, який повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, з`ясувавши при цьому, що вони правильно розуміють зміст пред`явленого обвинувачення, переконавшись у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, суд доходить висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і вважає повністю доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, яке правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 286-1 КК України.
Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, доведена повністю поза розумним сумнівом, а останній вчинив вказане кримінальне правопорушення за обставин наведених у вироку.
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із такого.
Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Виходячи з засад співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України суд вважає щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України відсутні.
Згідно досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, наданої Білоцерківським РВ №3 філії ДУ «Центр пробації» у м.Києві та Київської області від 28.10.2025, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.(т.2 а.п.1-4)
Разом з тим, обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд бере до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, фактичні обставини справи, характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, жалкує про вчинене, який має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, являється учасником бойових дій, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, вчиняє активні дії щодо відшкодування шкоди.
З огляду на викладене, беручи до уваги особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які її обтяжують, суд вважає, що покарання ОСОБА_7 повинно бути визначено у виді позбавлення волі в мінімальних межах, оскільки дане покарання буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме його особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання. Окрім того, зважаючи на специфіку вчиненого злочину, суд вважає за необхідне позбавити обвинуваченого права керування транспортним засобом. При цьому суд не знаходить підстав для звільнення обвинуваченого від покарання та для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України.
Стосовно заявленого у справі цивільного позову, суд зазначає наступне.
08.09.2025 року від представника потерпілої ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_11 , надійшла позовна заява про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (у порядку ст. 128 КПК України) у якій він просив стягнути: з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 74 044,01 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. та витрати на правову допомогу і судовий розгляд.
У судовому засіданні 06.10.2025 р. захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 , надав відзив на цивільний позов, у якому вказав, що сума у 1 000 000 грн. моральної шкоди є непропорційно завищеною, що не відповідає характеру та обставинам справи. Позовна заява містить лише загальні, шаблонні формулювання, які дослівно або майже дослівно відповідають положенням ст. 23 ЦК України, однак позивачем не розкрито, в чому саме конкретно проявлялися моральні страждання. Зазначає, що до позовної заяви не додано жодного доказу, що прямо чи опосередковано підтверджує заподіяння позивачу душевних страждань або дає можливість оцінити ступінь порушення його нормального способу життя, з яких можливо було б встановити характер та обсяг моральних страждань. Відсутність конкретних медичних підтверджень, таких як висновки лікарів чи психологів, свідчить про те, що заявлені страждання є надуманими та не мають реального підґрунтування, зокрема не було зазначено, які саме види страждань та втрат позивач врахував при розрахунку суми моральної шкоди, які методи або практики використовувалися для визначення такої компенсації, а також чи було проведено незалежну оцінку фізичних та психічних страждань. Вказує, що відповідач добровільно здійснив часткове відшкодування, сплативши на користь позивача 87 000 грн.. Наголошує на тому, що задоволення позову на суму, яку вимагає позивач, є практично неможливим для відповідача без суттєвих порушень його прав. Зазначає, що позов пред?явлено до неналежного відповідача, оскільки позивач повинен був подати заяву до Моторного (транспортного) страхового бюро України – уповноваженої установи, яка відповідно до прямої норми закону повинна здійснювати виплату відшкодування у подібних випадках та відповідачем у справі має бути саме Моторно (транспортне) страхове бюро України, адже на момент вчинення ДТП у травні 2025 року ОСОБА_7 , як учасник бойових дій, мав законне право не мати чинного полісу автоцивілки. Вказує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивач подавав заяву до МТСБУ про виплату, що отримав відмову, або що МТСБУ порушило строки чи іншим чином відмовило у виконанні свої зобов?язань. Зазначив, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає оскільки не надано жодних документів на підтвердження визначення розміру гонорару. На підставі викладеного просив зменшити суму моральної компенсації до 113 000 грн. та відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу. 
У судовому засіданні 05.11.2025 року представник потерпілої ОСОБА_10 , адвокат ОСОБА_11 подав клопотання про долучення до раніше поданої позовної заяви додаткових доказів, а саме: копії медичних документів, якими підтверджується факт лікування та оригінал висновку комплексної психолого-соціальної експертизи № 31-10-25 моральної шкоди потерпілого від 31.10.2025 р..
У судовому засіданні 05.11.2025 року захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 , подав клопотання про долучення доказів.
22.01.2026 р. представник потерпілої ОСОБА_10 , адвокат ОСОБА_11 , через систему «Електронний суд» подав клопотання про долучення доказів, а саме витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
22.01.2026 р. через канцелярію суду представник потерпілої ОСОБА_10 , адвокат ОСОБА_11 подав клопотання про долучення до раніше поданої позовної заяви додаткових доказів, а саме: копій фіскальних чеків, які не були враховані при підрахунку матеріальної шкоди, оскільки потерпіла на даний час продовжує лікування.
У судових засіданнях потерпіла та її представник адвокат ОСОБА_11 підтримали позовну заяву та просили її задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у ній.
У судових засідання обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення позовної заяви з підстав викладених у відзиві на цивільний позов. Просили відмовити у задоволені цивільного позову у частині стягнення витрат на правову допомогу та матеріальної шкоди і зменшити розмір моральної шкоди до 113 000 грн., враховуючи добровільне часткове погашення шкоди обвинуваченим.
Дослідивши та проаналізувавши в сукупності всі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Суд не погоджуються з доводами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 є неналежним відповідачем, а цивільний позов мав стосуватися МТСБУ, що є підставою для залишення позову без розгляду, оскільки право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286-1 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.
Тому, якщо потерпіла подала позовну заяву до суду про стягнення із ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286-1 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Окрім того суд звертає увагу, що оскільки на момент розгляду справи потерпіла та її представник взагалі не зверталися до страхової компанії то залучення до участі у справі МТСБУ на даній стадії є недоцільним.
З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілої на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення із заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.
За таких обставин суд вважає за необхідне здійснювати розгляд цивільного позову в межах позовних вимог до ОСОБА_7 ..
За нормами ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За правила ч.1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до обвинувального акту потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Згідно з випискою з картки амбулаторного (стаціонарного) хворого історія хвороби № 5898 у ОСОБА_10 ХСМТ: закритий нестабільний компресійно-уламковий перелом тіла та дужок L-X хребця 3 ст. із стенозом хребетного каналу на даном рівні, з компресією СПМ на рівні L-1 з функціональним розладом СПМ за Франкель гр. ОСОБА_15 перелом тіла Th-12-1 ст. (том 1, а.с. 25). 
Згідно з посвідченням водія серія НОМЕР_2 ОСОБА_7 має право керувати транспортними засобами категорії «В», починаючи з 27.02.2009 року (том 2, а.с. 49).
Обвинувачений визнав, що 01.05.2025 під час ДТП перебував за кермом автомобіля, тому повинен нести відповідальність, передбачену законом.
Згідно з випискою з картки амбулаторного (стаціонарного) хворого історія хвороби № 5898 ОСОБА_10 перебувала на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 2 з 01.05.2025 по 07.07.2025 року (том 1, а.с. 25).
Відповідно до довідки № 1 від 29.10.2025 р. виданою лікарем КНП СМР «Сквирська ЦМЛ» ОСОБА_16 ОСОБА_10 знаходиться на амбулаторному лікуванні в лікаря ЗПСМ з приводу захворювання. Діагноз: ХСМТ: закритий нестабільний компресійно-уламковий перелом тіла та дужок L-1 хребця 3 ст. із стенозом хребетного каналу. Стан після оперативного втручання (том 1, а.с. 193).
Отже, враховуючи випису з медичної картки, довідку лікаря, консультаційний висновок спеціаліста КНП СМР «Сквирська ЦМЛ» від 19.08.2025 р. (том 1, а.с. 194), консультативне заключення КНП Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» від 24.09.2025 р. та часткове відшкодування шкоди обвинуваченим у розмірі 62 000 грн., шо підтверджується відповідними платіжними інструкціями (том.1 а.с. 136-139, 168-170) необхідно стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 79 311,64 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої, що підтверджено відповідною медичною документацією та копіями чеків і рецептів (том 1 а.с. 26-54, 197-198, том 2 а.с. 30-34).
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
ОСОБА_10 у цивільному позові просила стягнути з ОСОБА_7 моральну шкоду у розміру 1 000 000 грн., яку мотивувала тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим перебувала на стаціонарному лікуванні, зазнала фізичного болю високої інтенсивності, який має тривалий характер, зазнала душевних страждань, які полягають у порушенні нормальних життєвих зв`язків через фізичні та психологічні обмеження, потребує сторонньої допомоги.
Відповідно до Висновку комплексної психолого-соціальної експертизи № 31-10-25 моральної шкоди потерпілої ОСОБА_10 , визначено що останній завдано моральну шкоду у розмірі 880 000 грн. (том. 1 а.с. 199-230).
У судовому засіданні обвинувачений у цій частині визнав цивільний позов частково у розмірі 113 000 грн..
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги тривалість моральних страждань і переживань ОСОБА_10 , оскільки внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_7 такі спричинили їй на тривалий час розлад здоров`я, що призвело до незворотних змін в її житті та позначилося на її моральному та психологічному стані. Окрім того суд враховує висновок комплексної психолого-соціальної експертизи № 31-10-25 моральної шкоди потерпілого.
Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, їх тривалість, вимушені зміни у життєвих стосунках, враховуючи, що обвинувачений під час розгляду справи у суді здійснив відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000 грн., що підтверджується відповідними платіжними інструкція (том. 1 а.с. 171-178, 234-240) та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково на користь ОСОБА_10 в розмірі 820 000 грн..
Що ж стосується витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, 13.05.2025 р. між адвокатом ОСОБА_11 та ОСОБА_10 укладено договір № 14/2025 про надання правої (правничої) допомоги (том 1, а.с. 62).
Відповідно до п. 4.1 договору за виконання роботи Адвокатом згідно даного Договору Клієнт проводить оплату на умовах і в порядку, що визначені додатковим Договором.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Слід відзначити, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (постанова ВП ВС від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16).
У той же час представником потерпілої не надано доказів на підтвердження понесих витрат, зокрема додаткового Договору відповідно до п. 4.1 договору № 14/2025, актів виконаних робіт, опису з наданими послугами, квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інший банківський документ, касових чеків. 
У цивільному позові представник потерпілої вказував, що оригінали платіжних документів у подальшому будуть долучені до матеріалів судової справи, однак вказані докази не надані.
Суд зазначає, що долучений договір про надання правової допомоги не може слугувати належним доказом на підтвердження заявлених витрат у розмірі 12 600 грн. та 2 000 грн. за кожне судове засідання, оскільки у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували саме заявлений розмір витрат. Таким чином у цій частині вимог слід відмовити за недоведеністю.
Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відповідно до вимог ч. 2 ст.124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Питання щодо майна, на яке накладено арешт, слід вирішити у відповідності до ст.174 КПК України.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Підстав для застосування запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили.
Зарахувати в строк відбуття покарання, перебування ОСОБА_7 під вартою у період з 02.05.2025 по 26.06.2025 включно з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 79 311,64 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 820 000грн., а всього 899 311,64грн.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз в загальній сумі 28777,23 грн.
Скасувати арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 15 травня 2025 року на автомобіль марки "Subaru Forester" реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , після набрання вироку законної сили.
Речові докази:
- автомобіль марки Subaru Forester" реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_17 , повернути за належністю.(т.2 а.п.67)
Апеляція на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд Київської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Сквирському районному суді Київської області.

Суддя ОСОБА_1