Справа № 761/9119/25
Провадження №1-кп/761/2874/2026

В И Р О К 
іменем України

27 квітня 2026 року   Шевченківський районний суд м. Києва в складі: 
головуючого судді    ОСОБА_1 , 
за участі секретаря с/з   ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 12024100100002598 від 15 червня 2024 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурорів     ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
ОСОБА_7 ,
обвинуваченого    ОСОБА_3 ,
захисника     ОСОБА_8 ,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим, у тому числі вироком Деснянського районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України, належних для себе висновків не зробив та, маючи не погашену судимість, повторно, вчинив нове кримінальне правопорушення проти власності.
Так, ОСОБА_3 , 13 червня 2024 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, маючи прямий умисел на вчинення таємного та повторного викрадення чужого майна (вчинення крадіжки), в умовах воєнного стану, який діє на території України відповідно до Указу Президента України №740/2024 від 28 жовтня 2024 року, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , через відчинені двері зайшов всередину вказаного будинку, де ходив по поверхах, та смикаючи за дверні ручки, шукав відкриті двері. Перебуваючи на 3-му поверсі, ОСОБА_3 помітив, що одні з дверей відчинені та зайшовши всередину, потрапив до приміщення театру «ІНФОРМАЦІЯ_3», де став ходити по кімнатах з метою відшукання цінних речей чи предметів з метою їх викрадення.
В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, 13 червня 2024 року, приблизно об 11 годині 10 хвилин, тобто в умовах воєнного стану, який діє на території України відповідно до Указу Президента України №740/2024 від 28 жовтня 2024 року, ОСОБА_3 перебуваючи в приміщенні кухні театру «ІНФОРМАЦІЯ_3» розташованого за адресою: АДРЕСА_3, звернув свою увагу на кавомашину «F11 Plus-B», об`ємом на 2 л., серійний номер: 221205015, при цьому діючи умисно, таємно та повторно, переслідуючи корисливий мотив своїх дій, будучи достовірно впевненим у тому, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації його злочинного умислу, шляхом вільного доступу взяв (викрав) кавомашину «F11 Plus-B», об`ємом на 2 л., серійний номер: 221205015, вартістю 36266 гривень 67 копійок, яка належить ФОП « ОСОБА_9 »
Після чого ОСОБА_3 , разом з викраденим майном, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив ФОП « ОСОБА_9 » матеріальну шкоду на суму 36266 гривень 67 копійок та у подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.
Такі дії  ОСОБА_3  органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, та зазначив, що час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені правильно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Вказав, що він дійсно викрав кавомашину з приміщення кухні театру «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованого за адресою: АДРЕСА_3. У скоєному щиро розкаявся, вину усвідомив та повністю визнав.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та, беручи до уваги те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини подій, і судом встановлено, що учасники зазначеного кримінального провадження, у тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до яких останні будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, офіційно не працевлаштований, не одружений, не є особою з інвалідністю, під наркологічним диспансерно - динамічним наглядом та під наглядом лікаря - психіатра за місцем проживання не перебуває, раніше неодноразово судимий, вину визнав, щиро розкаявся.
В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово вибачався за вчинене та висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.
Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.
Судом встановлено, що згідно з вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 10.03.2025 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України із призначенням покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 10.03.2025 року, невідбутої частини покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12.08.2024 у справі №759/16306/24 (провадження № 1-кп/759/1584/24) у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду, з урахуванням ч. 1 ст. 72 КК України, остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Відповідно до роз`яснень, викладених у правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 справа №766/3917 при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:
а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України (за сукупністю злочинів);
Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Так, ОСОБА_3 13 червня 2024 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України (в межах даного кримінального провадження), тобто до постановлення попереднього вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року, тому остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України (за сукупністю кримінальних правопорушень), шляхом поглинання менш суворого покарання за попереднім вироком більш суворим.
Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.
Відповідно до ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням в рамках досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_3 судової експертизи №СЕ-19/111-24/53941-ФП від 19 вересня 2024 в сумі 6058 грн 24 коп., судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/111-24/47697-ТВ від 20 серпня 2024 в сумі 1135 грн 92 коп., трасологічної експертизи №СЕ-19/111-25/8128-Д від 07 лютого 2025 в сумі 3581 грн 55 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ст.100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Запобіжний захід обвинуваченому  ОСОБА_3  до набрання вироком законної сили, у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» - залишити без зміни.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 10.03.2025 року, більш суворим покаранням призначеним за цим вироком, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за даним вироком рахувати з моменту його затримання та взяття під варту за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 10.03.2025 року, тобто з 28.01.2025 року, зарахувавши у цей строк частково відбуте покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 10.03.2025 року, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави 10 775 гривень 71 копійку процесуальних витрат у кримінальному провадженні, пов`язаних з залученням судових експертів.
Речові докази: 
диск з файлом з назвою «ОСОБА_3_ДМС» в форматі pdf; відеозапис з камери спостереження, яка встановлена у будинку АДРЕСА_2 , за період 13.06.2024, а саме відеозапис з назвою «Pushkinka 14-2-20240613-110000», який було записано на DVD-R диск; відеозаписи з камер спостереження, які встановлені ззовні будинку АДРЕСА_2 , за період 13.06.2024, а саме відеозаписи назвами:
Camera_02_Pushkinskal4_Pushkinska14_2024061311000_20240613112334_525889857, 
Camera_01_Pushkinska14_Pushkinska14_20240613110018_20240613111910_525858468,
Camera_04_Pushkinskal4_Pushkinska14_20240613111319_20240613111855_526019605, 
Camera_04_Pushkinska14_Pushkinska14_20240613112017_20240613112302_526075327, 
Camera_01_Pushkinskal4_Pushkinska14_20240613111910_20240613113158_525924729, 
Camera_08_Pushkinskal4_Pushkinska14_20240613110004_20240613112926_525972765, які було записано на DVD-R диск - залишити в матеріалах кримінального провадження;
4 сліди папілярних узорів, дактилокарту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та циліндричний механізм замка та ключ до нього - знищити. 
На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України. 

Суддя Шевченківського
районного суду м. Києва ОСОБА_10