Справа№592/5541/25
Провадження №2/592/147/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
02 червня 2026 року м.Суми
Ковпаківський районний суд міста Суми у складі: головуючого судді Алфьорова А.М., за участю секретаря Літовченко С.М., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що вона познайомилась із відповідачем у вересня 2004 р. і через деякий час почали зустрічатись, перебували у інтимних стосунках та періодично проживали разом у її квартирі, підтримуючи фактичні шлюбні стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . При реєстрації народження сина запис про батька був зроблений зі її слів, тобто відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Вона запропонувала відповідачу записати себе батьком дитини, син наполягає на узаконенні свого народження, на що відповідач висловив сумнів, що син походить від нього та хотів провести експертизу походження дитини, про що неодноразово зазначав у листуванні з нею, але відкладав це на невизначений час. Вона не заперечувала проти цього, оскільки відповідач був єдиним чоловіком з яким вона підгримувала близькі стосунки. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно подавати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, у зв`язку з цим вона змушена звертатися до суду з позовом про визнання батьківства. Відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Просить суд: визнати відповідача батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати Ковпаківський районний у м. Суми відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у місті Суми (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 актовий запис № 1503 від 04.12.2014 р., зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та видати нове свідоцтво про народження, без зміни прізвища дитини; стягувати з відповідача на її користь, щомісячно, аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки з усіх доходів відповідача до повноліття дитини; стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі.
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь - яких заяв та клопотань суду не надав, відзиву на позовну заяву не надіслав.
Представник третьої особи - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву про проведення судового засідання в її відсутність.
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 зазначила, що знайома з позивачем з 2000 р., а з відповідачем з 19.09.2004 р. З 2005 р. сторони жили спільно у квартирі позивача. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільний побут, робили ремонт в квартирі, подорожували. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син. Відповідач забирав позивача з дитиною з пологового будинку, придбав всі необхідні речі для дитини. Протягом року після народження сина сторони ще мешкали однією сім`єю, потім припинили шлюбні відносини. Відповідач періодично навідувався до сина, приносив подарунки, іграшки, солодощі тощо.
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що знайома з ОСОБА_1 з 2006-2007 р.р., працювали разом в Фірмі «Рона». Знає ОСОБА_2 , бо він забирав ОСОБА_1 з роботи. З 2008 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали спільно в квартирі ОСОБА_1 . Разом з ОСОБА_2 заснували ФОП де ОСОБА_1 працювала бухгалтером.
Заслухавши думки сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Крім того згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Судом встановлено, що сторони мешкали однією сім`єю, фактично перебували у шлюбних відносинах.
Від спільного проживання та шлюбних відносин сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 04.12.2014 р.
При реєстрації народження дитини запис про батька був зроблений зі слів матері у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України.
Статтею 51 Конституції України, ч.ч.2-3 ст.5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.8 ст.7 СК України).
Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано ст.125 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною першою ст.126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч.1-3 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено згідно зі ст.135 СК України.
Частиною першою ст.135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.
Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
За змістом положень ст.ст.102,103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.
Згідно з ч.4 п.п.3-5 ч.5 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У частині першій ст.44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч1. ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
З аналізу наведеної норми процесуального закону можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява №3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17.05.2007 року).
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.07.2025 року призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського НДЕКЦ МВС України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15).
Проте, експертиза не проведена через відсутність біологічного матеріалу відповідача, який викликався, але не з`явився для відбору експериментальних зразків.
На переконання суду, що неявка сторони для відібрання зразків є ухиленням від проведення експертизи, яке дозволяє суду застосувати санкції ст. 109 ЦПК України.
Дана позиція повністю узгоджується з позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 27.02.2024 р. у справі № 489/8474/21.
Тобто, відповідач достовірно знав про наявність в суді цивільної справи щодо визнання його батьківства та призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, однак жодного разу не з`явився у судові засідання, ухилився від явки для проведення експертизи і не довів наявність поважних причин, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків.
Вказана процесуальна поведінка відповідача приводить суд до висновку про недотримання останнім критерію добросовісності використання процесуальних прав.
Таким чином, вказані обставини надають суду можливість визнати факт, для встановлення або спростування якого призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, з урахуванням інших доказів, походження дитини саме від відповідача.
Відповідно до ст.134 Сімейного кодексу України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Згідно з абз.9 п.20 глави 1 розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5 при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до Положення про внесення змін, доповнень, поновлення та анулювання актових записів цивільного стану.
Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін в актовий запис цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджених наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 року підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану зокрема є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Згідно з п.2.16.4 цих Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
За положеннями ст.134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним батьківство ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання батьківства та стягнення аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, відповідно до ст.ст.133,137,141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп. та витрати за надання правничої допомоги у сумі 5000 грн., оскільки вказані витрати є обгрунтованими та документально підтвердженими.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 265, 268, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд, 
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язати Ковпаківський районний у м. Суми відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у місті Суми (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 актовий запис № 1503 від 04.12.2014 р.), зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України та видати нове свідоцтво про народження, без зміни прізвища дитини.
Стягувати з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.04.2025 р. і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. та витрати за надання правничої допомоги у сумі 5000 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Ковпаківським районним судом м. Суми, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя Андрій АЛФЬОРОВ