ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/1518/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року (суддя О.В. Конишева) у справі № 280/1518/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, у якому просив визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.12.2025 року №0594267-2405-0832-UA21100150000019483 на суму 53687 грн 10 коп., від 30.12.2025 року №0594265-2405-0832-UA21100150000019483 на суму 56892 грн 30 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкові повідомлення-рішення контролюючого органу, якими позивачу нараховано податок на нерухоме майно, є протиправними та підлягають скасуванню.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року адміністративний позов задоволено: 
- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС Запорізькій області від 30.12.2025 року №0594267-2405-0832-UA21100150000019483;
- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС Запорізькій області від 30.12.2025 року №0594265-2405-0832-UA21100150000019483.
Судом першої інстанції зазначено, що до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належать, зокрема, об`єкти нежитлової нерухомості (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України) - будівлі, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду (пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України) та є земельними поліпшеннями, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення майна, тварин, рослин, збереження інших матеріальних цінностей, провадження економічної діяльності (пп.14.1.15 п.14.1 ст.14 ПК України).
Суд першої інстанції вказав, що об`єкти нерухомості, які не мають ознак будівель в значенні пп.14.1.15 п.14.1 ст.14 Кодексу, зокрема споруди (інженерні споруди), не підпадають під визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пп. 14.1.238 ПКУ споруди - земельні поліпшення, що не належать до 
будівель і призначені для виконання спеціальних технічних функцій. 
Суд першої інстанції з`ясував, що господарська споруда (басейн) позивача відноситься до розділу 2 «Інші інженерні споруди» Класифікатора, а тому нарахування податку на нерухоме майно є неправомірним.
Суд першої інстанції зауважив, що НК 018:2023 (як і попередній класифікатор) поділяє об`єкти на Розділ 1 «Будівлі» та Розділ 2 «Інженерні споруди». Так, Інженерні споруди – усі споруди, що не належать до будівель... Розділ 2 «Інші інженерні споруди» Класифікатора НК 018:2023 має підрозділ Спортивні та рекреаційні споруди. Тобто, зміна класифікатора не змінила правової і технічної природи басейну - він залишається «Інженерною спорудою» (клас 2411 за НК 018:2023), а отже, не підпадає під визначення «будівлі» в розумінні пп. 14.1.129-1 ПКУ.
Суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи оскаржувані рішення, діяв поза межами повноважень та у не спосіб, що визначений законами України, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що у пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування на нерухоме майно. Зауважує, що ДК 018-2000 втратив чинність на підставі наказу Міністерства економіки України від 16.05.2023. Вважає, що звіт попереднього обстеження експерта від 20.02.2026 не є належним доказом, адже в ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність. Наполягає, що споруда, басейн, розташований за адресою Закарпатська обл., Ужгородський р., с/рада, Киблярівська, загальна площа 801.3 м2, є об`єктом оподаткування на нерухоме майно згідно ст.266 ПК України, а отже спірні рішення є правомірними.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач є власником нежитлового об`єкту нерухомого майна: споруда, басейн, розташований за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с/рада. Киблярівська, загальна площа 801.3 м2.
Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовані податкові повідомлення– рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік від 30.12.2025 №0594267-2405-0832-UA21100150000019483 на суму 53687,10 грн., за 2024 рік від 30.12.2025 №0594265- 2405-0832-UA21100150000019483 на суму 56892,30 грн.
Вважаючи прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Підстави та порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано статтею 266 Податкового кодексу України (далі ПК України).
Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 та 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
У відповідності до пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Приписам підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Приписи ПК України визначають, що виникнення у платника податків обов`язку із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, законодавець пов`язує із володінням таким платником на праві власності тим нерухомим майном, яке визначене податковим законом як об`єкт оподаткування.
Підпункт 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.15, 14.1.238 пункту 14.1 статті 14 ПК України, будівлі - земельні поліпшення, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення майна, тварин, рослин, збереження інших матеріальних цінностей, провадження економічної діяльності; споруди - земельні поліпшення, що не належать до будівель і призначені для виконання спеціальних технічних функцій.
Приписи підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України у взаємозв`язку з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України дають підстави для висновку, що до об`єктів нежитлової нерухомості як об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належать саме будівлі та їх складові частини.
За правилами, встановленими підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
За правилами статті 12 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Колегія суддів враховує, що відповідно до висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 02 липня 2019 року (справа № 48/340), від 12 березня 2019 року (справа № 911/3594/17), від 19 січня 2021 року (справа № 916/1415/19), відомості Державного реєстру презюмуються правильними, доки не доведено протилежне.
В свою чергу, за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які мають враховуватися контролюючим органом згідно положень пп. 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, позивач у спірному випадку є власником: споруди, басейн, об`єкт житлової нерухомості – ні.
Таким чином, позивач є власником не будівлі, визначення якої наведено у пп. 14.1.15 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а має у власності споруду, визначення якої наведено у пп. 14.1.238 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а за приписами підпункту 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України у взаємозв`язку з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України до об`єктів нежитлової нерухомості як об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належать саме будівлі та їх складові частини.
Отже, наявна у власності позивача споруда (басейн) не є будівлею/її складовою частиною, а отже не може бути кваліфікована як об`єкт нежитлової нерухомості для цілей оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відтак, колегія суддів зазначає, що нарахування відповідачем зобов`язання із вказаного податку у спірному випадку на площу споруди (басейну) позивача є протиправним та суперечить статті 266 ПК України.
За цих обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС Запорізькій області від 30.12.2025 року № 0594267-2405-0832-UA21100150000019483 та від 30.12.2025 року № 0594265-2405-0832-UA21100150000019483 є протиправними та підлягають скасуванню.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року у справі № 280/1518/26 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 01.07.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров