П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/28346/25	

Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
Дата і місце ухвалення: 23 грудня 2025 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року у справі №420/28346/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО-МАКС» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, -
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРО-МАКС» звернулося до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000255/2 від 15 липня 2025 року; 
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000537.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО-МАКС» задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року є незаконним та необґрунтованим, оскільки прийняте з неправильним застосуванням положень статей 52-55, 58, 254, 256, 337 Митного кодексу України, а також без урахування положень Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №684 від 31 липня 2015 року, та Методичних рекомендацій, затверджених наказом Державної митної служби України №476 від 01 липня 2021 року.
Апелянт вказує, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару митним органом були встановлені розбіжності та недостатність поданих декларантом документів для підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом, у зв`язку із чим митницею правомірно витребувано додаткові документи та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів.
Також апелянт зазначає, що контроль правильності визначення митної вартості здійснювався із застосуванням системи управління ризиками, а висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для коригування митної вартості не відповідають фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.
З огляду на викладене просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.11.2021 між ТОВ «ПРО-МАКС» та компанією «KALE KILIT VE KALIP SAN. A.S.» укладено контракт №151121, відповідно до умов якого продавець зобов`язався поставити покупцю дверну фурнітуру (замки, циліндри та супутні товари) торговельної марки «KALE» виробництва Туреччини. 
Пунктом 1.2 контракту передбачено, що кількість, якість, строки та умови поставки, вартість одиниці товару та партії товару зазначаються в інвойсах, які є невід`ємною частиною договору, а відповідно до пункту 6.1 контракту умови поставки узгоджуються у специфікації на кожну партію товару. 
З метою здійснення митного оформлення товару декларантом подано до Одеської митниці митну декларацію №25UA500500022389U8 від 14.07.2025, відповідно до якої на митну територію України за умовами поставки FCA Tekirdag (TR) ввезено товар — замки з недорогоцінних металів для дверей будівель торговельної марки «KALE».
Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом із митною декларацією позивачем подано документи, зазначені у графі 44 митної декларації, зокрема контракт, інвойси, транспортні документи, рахунки та довідки щодо транспортних витрат. 
15.07.2025 Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000255/2 та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №UA500500/2025/000537. 
Підставою для прийняття вказаного рішення про коригування митної вартості товарів слугували висновки митного органу про наявність у поданих декларантом документах розбіжностей та відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема щодо транспортної складової, а також сумніви у достовірності митної декларації країни відправлення. 
Так, митний орган зазначив, що на товаросупровідних документах відсутні печатки та штампи іноземних митних органів, відсутня інформація щодо дат проходження транзитних країн, не надано окремих документів щодо витрат на навантаження, зберігання, експедирування та використання платних автомобільних доріг, а також не зазначено номерів заявок на перевезення, на підставі яких здійснювався розрахунок транспортних витрат. Крім того, митниця вказувала, що QR-код митної декларації країни відправлення не зчитується, що, на думку відповідача, ставить під сумнів достовірність такого документа. 
Не погоджуючись із зазначеними рішеннями Одеської митниці, вважаючи їх протиправними та необґрунтованими, а також такими, що прийняті без належних правових підстав та без урахування поданих документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що подані позивачем документи містять усі необхідні відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а наведені митним органом обставини не свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості товару за основним методом.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не містить належного обґрунтування причин невизнання заявленої декларантом митної вартості, а наведені митницею посилання на відсутність окремих відомостей у транспортних документах, відсутність заявок на перевезення, а також на незчитування QR-коду митної декларації країни відправлення не є достатніми підставами для коригування митної вартості товару.
Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що митним органом не доведено наявності у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки чи відсутності відомостей, які б унеможливлювали визначення митної вартості товару за ціною договору, а тому рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови є протиправними та підлягають скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Правовідносини щодо визначення митної вартості товарів, порядку здійснення контролю правильності її визначення, а також повноважень митних органів під час здійснення митного контролю врегульовані положеннями Митного кодексу України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів, при цьому декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних та документально підтверджених даних.
Згідно із частинами 1, 2 статті 53 МК України одночасно з митною декларацією декларант подає документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару та обраний метод її визначення.
Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що додаткові документи можуть бути витребувані митним органом лише у разі, якщо подані документи містять розбіжності, ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, а за результатами такого контролю митний орган або визнає заявлену митну вартість, або приймає рішення про її коригування.
При цьому, відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган має право відмовити у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товару.
Згідно зі статтею 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору (контракту), а застосування другорядних методів допускається лише у разі неможливості застосування основного методу.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що витребування митним органом додаткових документів та подальше коригування митної вартості товару можливе лише за наявності належним чином обґрунтованих сумнівів щодо достовірності заявленої митної вартості товару.
При цьому митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, обґрунтувати неможливість перевірки таких обставин на підставі поданих декларантом документів, а також вказати, які саме документи можуть усунути сумніви у достовірності відомостей.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем до митного оформлення було надано документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України, зокрема контракт №151121 від 15.11.2021, митну декларацію №25UA500500022389U8 від 14.07.2025, інвойси, транспортні документи, рахунок на оплату за міжнародне перевезення №353 від 12.07.2025, довідку про транспортні витрати №353 від 12.07.2025 та договір про надання транспортних та експедиційних послуг №161222 від 16.12.2022.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наведені митним органом обставини не свідчать про наявність у поданих документах розбіжностей чи відсутність відомостей, які унеможливлювали б визначення митної вартості товару за основним методом.
Так, посилання митного органу на відсутність заявок на перевезення, відсутність окремих відомостей щодо транспортних витрат, а також на незчитування QR-коду митної декларації країни відправлення саме по собі не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості товару та не є достатньою підставою для застосування другорядного методу визначення митної вартості.
Крім того, колегія суддів враховує, що декларант не несе відповідальності за особливості оформлення митної декларації країни відправлення компетентними органами іноземної держави, а митним органом не надано жодних належних та допустимих доказів недостовірності поданих позивачем документів або наявності у них ознак підробки.
Також колегія суддів зазначає, що сам по собі нижчий рівень митної вартості товару порівняно із даними інформаційних баз митного органу не є достатньою та самостійною підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості товару.
Відомості автоматизованих інформаційних систем мають виключно допоміжний інформаційний характер та не можуть бути визначальним доказом недостовірності заявленої декларантом митної вартості товару.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 21.02.2018 у справі №820/17417/14, від 04.09.2018 у справі №818/1186/17, від 13.10.2021 у справі №804/15600/15. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявності обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а тому у митного органу були відсутні правові підстави для коригування митної вартості товару та прийняття картки відмови.
Отже, рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000255/2 від 15.07.2025 та картка відмови №UA500500/2025/000537 правомірно визнані судом першої інстанції протиправними та скасовані.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги Одеської митниці зводяться до переоцінки обставин справи та незгоди з висновками суду першої інстанції, однак не містять належних та допустимих доказів, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини або свідчили про правомірність прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості товару.
При цьому апелянтом не доведено наявності у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки чи відсутності відомостей, які унеможливлювали б визначення митної вартості товару за основним методом, а також не надано доказів неможливості застосування методу визначення митної вартості за ціною договору.
Посилання апелянта на інформацію автоматизованих систем аналізу ризиків та на рівень митної вартості аналогічних товарів не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки такі відомості самі по собі не є достатньою підставою для коригування митної вартості товару.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 246, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року у справі №420/28346/25 - залишити без змін.
Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук