УХВАЛА
16 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 191/2272/25
провадження № 61-7157ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 
2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі - ТОВ «Українські фінансові операції») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором від 08 січня 2024 року № 4279639 у розмірі 
92 497,69 грн, суму сплаченого судового зборув розмірі 2 422,40 грн та витрати 
на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Позов мотивований тим, 08 січня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 
та ОСОБА_1 укладено договір № 4279639 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.2. договору сума кредиту складає 
10 000,00 грн. Згідно з п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів: з 08 січня 2024 року до 01 січня 2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Пунктом 1.4.1. договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору.
23 вересня 2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі договору факторингу 
№ 23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором від 08 січня 2024 року 
№ 4279639, загальна сума заборгованості складала 67 497,69 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту 9 999,99 грн та заборгованості за процентами -
57 497,70 грн.
Станом на дату укладання договору факторингу від 23 вересня 2024 року 
№ 23/09/2024, строк дії договору від 08 січня 2024 року № 4279639 не закінчився, 
тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором 
та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 24 вересня 2024 року до 01 січня 2025 року (100 календарних днів) здійснено нарахування процентів 
за стандартною процентною ставкою, у сумі 25 000 грн (9 999,99 грн * 2,5 % = 
250 грн*100 календарних дні).
Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2026 року позов ТОВ «Українські фінансові операції» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за Кредитним договором від 08 січня 2024 року № 4279639 у розмірі 20 000,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 
10 000,00 грн та заборгованості за процентами - 10 000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» судові витрати у справі, які складаються з судового збору в розмірі 523,72 грн та витрат 
на правову допомогу в розмірі 2 162,00 грн.
Не погодившись із заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2026 року в частині стягнутих процентів, ТОВ «Українські фінансові операції» оскаржило його в апеляційному порядку.
Справу було призначено до розгляду в судовому засіданні без повідомлення учасників справи на 19 травня 2026 року.
01 травня 2026 року до Дніпровського апеляційного суду від ТОВ «Українські фінансові операції» надійшло клопотання про зупинення провадження у зв`язку 
з об`єктивною неможливістю розгляду цієї справи до завершення касаційного провадження Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у справі 
№ 552/672/23.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2026 року відмовлено 
у задоволенні клопотання ТОВ «Українські фінансові операції» про зупинення провадження у справі за позовом ТОВ «Українські фінансові операції» 
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2026 року заочне рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 05 лютого 2026 року залишено без змін.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що необґрунтоване зупинення провадження 
у справі порушує розумні строки судового розгляду, а відтак, і права учасників процесу. Питання про розумність строку провадження в справі вирішується 
з урахуванням права особи на справедливий суд у контексті положень статті 
6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, 
з урахуванням дійсних обставин справи, критеріїв складності справи, поведінки заявника та компетентних органів, а також важливості предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції» та ін.). 
Крім того, апеляційний суд зазначив, що ТОВ «Українські фінансові операції» 
не наведено підстав, які б свідчили про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 552/672/23.
26 травня 2026 року ТОВ «Українські фінансові операції», через підсистему «Електронний суд», звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2026 року у цій справі, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2026 року та направити справу до апеляційного суду для розгляду клопотання про зупинення провадження у справі.
Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 552/672/23, судом апеляційної інстанції не дотримано рекомендацій Верховного Суду щодо зупинення проваджень у справах коли 
суд на власний розсуд безпідставно визначив проценти за користування чужими коштами шляхом застосування дискредиційних повноважень суду щодо зменшення процентів за користування кредитними коштами.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у зупиненні провадження у справі 
не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
При застосуванні правил ЦПК України про зупинення провадження у справі необхідно мати на увазі, що у випадках, передбачених статтею 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, а при наявності підстав, визначених статтею 252 ЦПК України, питання про зупинення провадження у справі вирішується судом в залежності від конкретних обставин справи. Перелік підстав для зупинення провадження у справі, наведений в статтях 251, 252 ЦПК України, є вичерпним 
і розширеному тлумаченню не підлягає.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; 
суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), 
які є предметом судового розгляду.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані 
та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає 
у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають 
на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
З метою вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід 
у кожному конкретному випадку з`ясовувати: яким чином пов`язана справа, 
яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21).
Відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі, апеляційний суд виснував, що ТОВ «Українські фінансові операції» не наведено підстав, які б свідчили про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи 
до вирішення Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 552/672/23, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про зупинення провадження, у зв`язку з відсутністю безумовних підстав для об`єктивної неможливості розгляду цього позову.
Верховний Суд вважає такі висновки правильними, оскільки звертаючись 
із клопотанням про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи 
ТОВ «Українські фінансові операції» не навело безумовних підстав для об`єктивної неможливості розгляду цього позову.
Доводи касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовують, а зводяться до власного тлумачення представником заявника пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу представника заявника, що скасування оскаржуваної ухвали суду не призведе до бажаного результату, оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2026 року залишено 
без змін заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2026 року у цій справі.
Питання про скасування постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2026 року у цій справі представник заявника не заявляє. 
Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції 
не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про відмову у зупиненні провадження у справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара