УХВАЛА
30 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 201/10032/23
провадження № 61-8179ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суд від 22 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» (далі - ТОВ «Вента ЛТД») про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю при розгляді звернення, в розмірі 1 000 000,00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду від 29 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року залишено без змін.
Не погодившись з постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду від 21 травня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди відмовлено.
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року.
Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: зазначення підстав касаційного оскарження, відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, а також конкретизації прохальної частини касаційної скарги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 409 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявнику.
04 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 вдруге звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди повернуто заявнику.
15 червня 2026 року ОСОБА_1 звернувся втретє до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року, а справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Касаційна скарга підлягає поверненню з огляду на таке.
Пунктом 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Крім того, Верховний Суд роз`яснює, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається норма (норми) права, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України, особа, яка подає скаргу, має враховувати, що частина перша статті 411 ЦПК України в чинній редакції містить сім, а частина третя цієї статті - чотири, окремих пункти, в яких викладено підстави для скасування судового рішення. Отже, у разі посилання на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження, заявник повинен конкретизувати, які саме випадки, передбачені відповідними пунктами частин першої та/або третьої статті 411 ЦПК України, наявні, на його думку, для скасування судових рішень, та обґрунтувати свої доводи.
Таким чином, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна чітко визначити та обґрунтувати одну чи декілька (якщо вони не є взаємовиключними) підстав касаційного оскарження передбачених процесуальним законом.
Однак в касаційній скарзі  ОСОБА_1 не зазначено підстав касаційного оскарження із визначенням передбаченої частиною другою статті 389 ЦПК України підстави.
Постанови Пленуму Верховного Суду України не є судовими рішеннями Верховного Суду/Верховного Суду України.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (рішення ЄСПЛ в справах «Levages Prestations Services v. France» («Леваж Престасьон Сервісез проти Франції») від 23 жовтня 1996 року, «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії») від 19 грудня 1997 року).
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України); підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України); в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).
Враховуючи, що у касаційній скарзі не викладені передбачені чинним ЦПК України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку, скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
За загальним правилом повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до Верховного Суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Також звертаю увагу заявника на те, що в Україні діє Закон України «Про безоплатну правничу допомогу», який регулює правовідносини у сфері надання безоплатної правничої допомоги суб'єктам права на безоплатну первинну правничу допомогу та суб`єктам права на безоплатну вторинну правничу допомогу, що встановлені цим Законом.
Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суд від 22 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди повернути заявникові.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк