Справа № 703/6895/24 
2-а/703/2/26 

Р І Ш Е Н Н Я
М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року м. Сміла 
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Волосовського В.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області, третя особа - інспектор 1 взводу 2 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області Ясинчук Василь Васильович, про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-
встановив:
Івлєв А.С. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із вказаним адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків, просив суд скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ЕНА № 3720054 від 24 грудня 2024 року за вчинення адміністративного правопорушення у сфері дорожнього руху передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, зафіксованого не в автоматичному режимі, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування позову позивач вказує, що 24 грудня 2024 року інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області старшим лейтенантом Ясинчуком Василем Васильовичем винесено стосовно нього постанову серії ЕНА №3720054 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Прийняте по справі рішення – стягнення штрафу у сумі 510 грн. (30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян). 
Згідно фабули оскаржуваної постанови вказано, що на 165-му кілометрі дороги М30 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Fiat Freemont НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, порушив п.9.2.б ПДР України (Порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом), та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.
Вказану постанову вважає незаконною і такою, що підлягає до скасування із закриттям провадження у справі з огляду на те, що він не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене та ч.2 ст.122 КУпАП. Вважає, що зазначена постанова винесена безпідставно, з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.
Так, позивач зазначив, що у вказаний у постанові день та час він, керуючи вищевказаним транспортним засобом, помітив машину патрульної поліції, яка рухалась попереду нього в попутному напрямку з вимкненими проблисковими маячками, але з низькою швидкістю. Вирішив здійснити обгін та керуючись п.9.2.б та п.9.4, подав сигнал покажчика лівого повороту за 200 метрів до початку маневру. Порівнявшись з патрульною машиною, вимкнув лівий сигнал покажчика повороту і ввімкнув правий. Вочевидь, не до кінця зафіксував перемикач і у автомобіля, «моргнувши» декілька раз, перестав світитися правий покажчик повороту. Тобто повернення в займану до обгону смугу відбулося майже без світлової індикації. 
На переконання позивача було цілком очевидно і зрозуміло всім учасникам руху, що після виконання обгону, він не буде продовжувати рух по зустрічній смузі та повернеться в займану до обгону смугу. Вважає, що водій транспортного засобу, якого він обганяв (патрульне авто) володів ситуацією на дорозі і розумів, що відбувається. Стверджує, що своїми діями (чи бездіяльністю) в даному випадку він ніяким чином не міг спровокувати ДТП чи спричинити незручності іншим учасникам руху. 
Крім того позивач вказує, що для здійснення обгону відповідно до до п.1.10 ПДР України потрібно зробити перестроювання з однієї смуги в іншу, а не поворот. Зауважив, що він здійснював саме перестроювання в свою смугу після виконання обгону, а не поворот, як вказано в постанові. Зазначає, що це різні маневри. Відтак вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності безпідставно.
Після цього патрульні ввімкнули проблискові маячки синього і червоного кольору, чим змусили виконати вимогу ПДР і зупинитися на узбіччі.
За твердженням позивача розгляд справи відбувся доволі некомфортно, за несприятливих погодних умов. Стверджує також, що під час винесення оскаржуваної постанови поліцейським не були вирішені усі його клопотання, не були дослідженні належні та допустимі докази, не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось. 
З огляду на викладене позивач вважає, що фактичні обставини справи є такими, що не відповідають дійсності, стверджує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, сама подія належними, допустимими, достатніми та безсумнівними доказами не підтверджена, поліцейським порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому, на переконання позивача, оскаржувана постанова серії ЕНА № 3720054 від 24 грудня 2024 року є протиправною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.
Ухвалою судді від 02 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 
Копію ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за місцем знаходження).
17 січня 2025 року на адресу суду від представника відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції - Лобач М.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вважає, що викладені твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.
Так, представник відповідача зазначила, згідно оскаржуваної постанови, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3720054 від 24 грудня 2024 року, встановлено, що позивач 24 грудня 2024 року о 11 год. 21 хв., керуючи автомобілем FIAT FREEMONT д.н.з. НОМЕР_1 на а/д М-30 165 км не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2.б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.
Згідно з п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Дана подія та розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 була зафіксована на технічний пристрій, що знаходиться на форменому одязі поліцейського 473053 та 474342 та відеореєстратор зі службового транспортного засобу, про що є відомості в постанові. На підтвердження вказаних обставин представником відповідача до відзиву додано оптичний диск з відеозаписами.
Так, відеозаписом з авторееєстратора службового автомобіля поліцейських зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення позивачем, а саме неввімкнення світлового покажчика повороту відповідного напрямку при перестроюванні та повороті, що є порушенням вимог п. 9.2.б Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції зафіксовано, що позивачу перед розглядом справи про адміністративне правопорушення роз`яснено положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, після чого запитали ОСОБА_2 чи зрозумілі права, на що отримали ствердну відповідь - “так”, а також позивач попросив поліцейських роз`яснити який пункт саме пункт ПДР він порушив. Після роз`яснених прав позивач не заявляв жодних клопотань, що зафіксовано відеозаписом. Таким чином, позивач не був обмежений в жодному з прав, передбаченим чинним законодавством.
Відтак представник відповідача зазначила, що відеоматеріали додані до відзиву підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, з них вбачається, що автомобіль під керуванням позивача здійснював перестроювання без подання сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.
Крім того, з відеозаписів вбачається, що поліцейським було повідомлено причину зупинки, надано роз`яснення щодо суті порушення, проведено розгляд справи, ознайомлено з доказами та з даною постановою, вручено її копію. Зазначене підтверджується підписами в пунктах 8 та 9 оскаржуваної постанови, а саме підпис щодо ознайомлення з правами, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та підпис за отримання копії постанови. Таким чином, інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи. Відтак, інспектор дів виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством.
У поданому відзиві представник відповідача наголошує, що відеозаписом зафіксовано, що позивач під час розгляду справи підтверджує факт керування, а також неодноразово зазначає, що він вчинив правильно та те, що на його думку не потрібно вмикати покажчик повороту, коли завершуєш маневр обгону. Вказане свідчить про незнання в повній мірі положень діючих ПДР України.
Відтак, на переконання сторони відповідача зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА № 3720054 від 24 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
За вказаних обставин, на думку представника відповідача, відсутні підстави для скасування постанови з мотивів, наведених в позовній заяві.
Правом на надання відповіді на відзив позивач не скористався.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались.
Розглянувши подані документи і матеріали, встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
З досліджених матеріалів справи вбачається, що постановою серії ЕНА № 3720054 від 24 грудня 2024 року, складеною інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області старшим лейтенантом Ясинчуком В.В., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн. за те, що він 24 грудня 2024 року о 11 год. 21 хв., керуючи автомобілем FIAT FREEMONT д.н.з. НОМЕР_1 на а/д М-30 165 км не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2.б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.
Частиною першою ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Так, стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з пунктом 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з пунктом 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Крім цього, у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів, є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отримання особою посвідчення водія та, як наслідок, набуття статусу водія як учасника дорожнього руху та права керувати транспортними засобами, одночасно є передумовою для виникнення у нього, як водія, обов`язків, встановлених вимогами чинного законодавства, адже, діяльність пов`язана із використанням транспортних засобів, чинним законодавством України визначена джерелом підвищеної небезпеки та підлягає підвищеному контролю з боку держави.
Згідно з п.8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
В силу положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
До того ж, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції частина друга статті 258 КУпАП.
Згідно з п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З аналізу положення ст. 247 КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Так, 26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження № К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративну відповідальність.
Частина 2 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди,
Відповідно до п.9.2.б ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
При цьому, згідно п. 14.5 ПДР України водій транспортного засобу, який виконує обгін, може залишитися на смузі зустрічного руху, якщо після повернення на раніше займану смугу йому доведеться знову розпочати обгін, за умови, що він не створить небезпеки зустрічним транспортним засобам, а також не перешкоджатиме транспортним засобам, які рухаються за ним з вищою швидкістю.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 5 80-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто положення Закону № 5 80-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Представником відповідача до поданого відзиву було надано докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме: диск з відеозаписом з автореєстратора службового автомобіля поліцейських та відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції.
Так, відеозаписом з автореєстратора службового автомобіля поліцейських (час з 11:19:40 год. до 11:19:50 год) зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення позивачем, а саме неввімкнення світлового покажчика повороту відповідного напрямку при перестроюванні та повороті.
Також відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції зафіксовано, що позивачу перед розглядом справи про адміністративне правопорушення роз`яснено положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після роз`яснених прав позивач не заявляв жодних клопотань, що зафіксовано відеозаписом. Таким чином, позивач не був обмежений в жодному з прав, передбаченим чинним законодавством. Крім того з вказаного відеозапису з бодікамери поліцейського (час з 11:28 год. по 11:30 год.) вбачається, що позивач під час розгляду справи підтверджує факт вчинення ним інкримінованого йому порушення, вказавши, що при виконанні маневру обгону перед початком зміни напрямку руху водій повинен був включити лівий показчик повороту, що ним і було зроблено, однак стверджував, що при поверненні в свою смугу руху після виконання обгону водій не повинен включати світловий покажчик повороту. На переконання позивача, достатньо було виключити показчик повороту, який було включено перед початком виконання обгону, вважає, що він вчинив правильно, на його думку не потрібно вмикати покажчик повороту, коли завершуєш маневр обгону (час 11:38:30 год.). 
Вказане свідчить про незнання позивачем в повній мірі положень діючих ПДР України.
Таким чином, наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме порушення п.9.2.б ПДР України в судовому засіданні доведена, в зв`язку з чим постанова серії ЕНА №3720054 від 24.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП є законною та скасуванню не підлягає.
Посилання позивача на відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, спростована відеозаписом з автомобільного відеореєстратора, згідно якого підтверджено факт завершення позивачем маневру обгону без вмикання покажчика повороту відповідного напрямку. Докази не надання поліцейським під час розгляду справи та складання постанови доказів вчинення водієм порушень ПДР України не надані позивачем.
Враховуючи, що порушення ПДР ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом FIAT FREEMONT д.н.з. НОМЕР_1 встановлена та доведена в судовому засіданні, обґрунтування позову, як підстава для скасування постанови не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.
Враховуючи, що обов`язок доказування правомірності своїх дій покладений на відповідача, суд вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами, з дотриманням вимог законодавства під час складання та винесення постанови працівником поліції, доведено законність і обґрунтованість постанови, постанова винесена посадовою особою, яка уповноважена розглядати справи про вчинення адміністративного правопорушення, в межах наданих повноважень, докази були оцінені в сукупності, встановлено наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, адміністративне стягнення накладено в межах санкції статті, в зв`язку з чим підстави для скасування постанови відсутні, як і підстави для закриття провадження по адміністративній справі.
Оцінюючи доводи позивача та відповідача, дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловленої у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.
Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Як наголошує ч.1-2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі наданих письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків.
За змістом ч.1-2 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами ч.1-2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
При цьому Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77).
Разом з тим, позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, які викладені ним у позовній заяві, а також доказів на спростування факту вчинення ним інкримінованованого йому адміністративного правопорушення.
Як регламентує ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Аналізуючи докази, надані сторонами по справі, суд вважає, що в судовому засіданні знайшло своє повне підтвердження порушення позивачем вимог п. 9.2.б ПДР України, тому дії відповідача щодо складення оскаржуваної постанови були обґрунтованими і законними і підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 немає.
Висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП повністю відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи. Стягнення за адміністративне правопорушення накладено у межах, визначених санкцією ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності інспектором не було порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та прав позивача.
Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Також, частиною другою статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).
В силу положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку винесена у межах повноважень відповідача в порядок та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі та немає підстав для скасування відповідної постанови, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставини, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи не надано.
З огляду на це, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та залишає позовну заяву без задоволення, а рішення суб`єкта владних повноважень без змін.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, у відповідності до статті 139 КАС України, не підлягають розподілу.
Керуючись ст.ст. 122, 222, 251, 252, 254, 256, 268, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 4-5, 7-10, 72-78, 139, 241-244, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ухвалив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Тернопільській області, третя особа - інспектор 1 взводу 2 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області Ясинчук Василь Васильович, про скасування постанови серії ЕНА №3720054 від 24.12.2024 року про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, – відмовити в повному обсязі. 
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня складення повного тексту.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 03 червня 2026 року. 

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач – Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, місцезнаходження: м. Тернопіль, вул. Котляревського, буд.24, код ЄДРПОУ 40108646.
Третя особа: Ясинчук Василь Васильович - інспектор 1 взводу 2 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області, адреса: м. Тернопіль, вул. Котляревського, буд.24. 

Головуючий: В. В. Волосовський