ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1496/26 Справа № 199/2440/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - СЕНЧИШИН Ф. М. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 травня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., 

за участю:
захисників особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,-
Руднєвої В.С., Герасимчука С.С.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
потерпілої ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Руднєвої В.С. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 26 березня 2026 року щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 
якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до встановлених обставин у постанові суду, 09 лютого 2026 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , умисно висловлювався нецензурною лайкою, висловлював погрози на адресу своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиняючи такі дії у присутності неповнолітнього пасинка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру та завдав шкоду психічному здоров`ю обох потерпілих.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 26 березня 2026 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень, та стягнуто на користь держави судовий збір.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, захисник Руднєва В.С. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складів адміністративних правопорушень.
Зазначає, що вищевказану постанову не отримували протягом трьох днів, постанову суду було надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень 27.03.2026 року та оприлюднено 30.03.2026 року, після чого ОСОБА_1 31.03.2026 року в суді отримано завірену копію постанови.
В обґрунтування посилається на такі обставини:
-в постанові суду відсутня кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП;
-пояснення малолітнього ОСОБА_3 не можна визнати належним доказом по справі, оскільки були відібрані у присутності та під впливом його матері;
-конфліктні стосунки (сварка) та вживання нецензурної лексики, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;
- зазначає, що не викликали для допиту поліцейських, які складали протокол про адміністративне правопорушення.
В суді апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисники Руднєва В.С., Герасимчук С.С. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, потерпіла заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.
Вимоги апеляційної скарги щодо поновлення строку апеляційного оскарження у зв`язку з поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду підлягають задоволенню, так як 26.03.2026 року було проголошено резолютивну частину постанови та відповідно до ст. 285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, однак відповідно до матеріалів відсутні підтвердження про отримання ОСОБА_1 копії постанови. Постанову суду було надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень 27.03.2026 року та забезпечено надання загального доступу - 30.03.2026 року, після чого ОСОБА_1 31.03.2026 року в суді отримано завірену копію, після чого апеляційну скаргу подано 06.04.2026 року у розумний строк. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення;
- рапортом , яким зафіксовано виклик ОСОБА_2 на лінію «102» з приводу того, що її образив чоловік ОСОБА_1 , в квартирі двоє неповнолітнії дітей;
- письмовою заявою ОСОБА_2 від 20.10.2024 року, у якій зазначено, що 09.02.2026 року о 10:00 год. ОСОБА_1 вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: нецензурно виражався в бік потерпілої та дав ляпаса по обличчю, крім того ці події відбувались у присутності малолітніх дітей;
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , яка зазначила, що 09.02.2026 року о 10:00 год. викликала поліцію, оскільки її чоловік підняв на неї руку, кричав і лякав дітей.
Доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не викладено суть адміністративного правопорушення, а саме: не зазначена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, зокрема, яку саме шкоду було заподіяно психічному здоров`ю потерпілої не заслуговує на увагу з огляду на таке. 
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища,адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Так, відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена за вчинення домашнього насильства, що полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року за № 2229-VIII психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Тобто, диспозиція ст. 173-2 КУпАП не містить вичерпний перелік діянь, що полягають у вчиненні домашнього насильства, оскільки законодавець посилається на вчинення будь-яких діянь і вживає термін “тощо”, тому судом обґрунтовано взято до уваги викладені в протоколі обставини як вчинення домашнього насильства, яке мало психологічний характер, що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою та погроз на адресу потерпілої. 
Висловлювання ОСОБА_1 нецензурною лексикою та погрози підтверджується матеріалами справи, а саме: заявою потерпілої ОСОБА_2 , її письмовими поясненнями, поясненнями, наданими в суді апеляційної інстанції, крім того, ОСОБА_1 підтвердив те, що між ним та ОСОБА_2 відбувся конфлікт. 
Отже, вказаний протокол містить посилання на вчинення домашнього насильства психологічного характеру, що виявилось в образах та погрозі потерпілої, вчинені у присутності неповнолітнього потерпілого, якими відповідно до ст. 269 КУпАП є особи, яким адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, що відображає ознаки правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, такі ж обставини встановленні судом. 
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
Враховуючи вищевикладене, протокол про адміністративне правопорушення складений відповідно до вимог чинного законодавства, крім того, містить виклад фактичних обставин адміністративного правопорушення відповідно до диспозиції ч. 1 ст.173-2 КУпАП.
Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки домашнє насильство було вчинено у присутності неповнолітнього ОСОБА_3 .
Факт присутності дитини під час конфлікту підтверджується як матеріалами справи, так і безпосередніми показаннями самого неповнолітнього, наданими в судовому засіданні суду першої інстанції.
Зокрема, ОСОБА_3 пояснив, що чув сварку між матір`ю та вітчимом у коридорі, чув образливі нецензурні висловлювання на адресу матері, а також безпосередньо бачив агресивну поведінку ОСОБА_1 , зокрема образливі жести та фізичний контакт. Неповнолітній зазначив, що відчував страх та сприймав ситуацію як психологічно травмуючу, а також що подія спричинила йому емоційні переживання.
Таким чином, встановлено, що дитина не лише була присутня під час конфлікту, але й безпосередньо сприймала дії правопорушника, які мають ознаки психологічного насильства.
Відповідно до положень ст. 269 КУпАП, у разі вчинення домашнього насильства у присутності малолітньої чи неповнолітньої особи така особа визнається потерпілою незалежно від того, чи була їй фактично заподіяна шкода, і на неї поширюються права потерпілого.
Отже, встановлені обставини та показання ОСОБА_3 прямо підтверджують кваліфікуючу ознаку складу правопорушення — вчинення домашнього насильства стосовно неповнолітнього, що обґрунтовує застосування ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Твердження про відсутність у постанові суду першої інстанції належної кваліфікації дій ОСОБА_1 є безпідставними. Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що судом надано правову оцінку діям особи з урахуванням усіх встановлених обставин, та зроблено висновок про наявність у його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
При цьому суд першої інстанції, дослідивши характер вчинених дій, дійшов обґрунтованого висновку, що вони полягали у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру, що повністю охоплюється диспозицією зазначеної статті, а обставини, які не входять до її складу, не були покладені в основу притягнення особи до відповідальності.
Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо того, що конфліктні стосунки та вживання нецензурної лексики не утворюють складу адміністративного правопорушення, спростовуються встановленими судом обставинами, які свідчать про систематичність та спрямованість дій на завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілих, що відповідає ознакам домашнього насильства психологічного характеру.
Доводи про те, що судом першої інстанції на клопотання сторони захисту не було викликано працівників поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення, не свідчать про неповноту судового розгляду та не є підставою для скасування постанови.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається, зокрема, на уповноважених осіб, які складають протокол про адміністративне правопорушення, та які передають до суду всі необхідні матеріали.
Таким чином, суд першої інстанції не був позбавлений можливості розглянути справу на підставі наданих матеріалів, а сукупність досліджених доказів була визнана достатньою для встановлення обставин правопорушення та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Те що до суду не викликано для допиту працівників поліції за відсутності відповідної необхідності не свідчить про порушення норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги про недопустимість пояснень неповнолітнього ОСОБА_3 є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники). Як убачається з матеріалів справи, пояснення неповнолітнього надані у присутності матері, яка є його законним представником, що відповідає вимогам закону. При цьому КУпАП не містить вимоги щодо обов`язкової участі психолога під час відібрання пояснень у неповнолітнього.
Крім того, ОСОБА_3 у цьому провадженні має процесуальний статус потерпілого, що підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до ст. 269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. 
Згідно із ч. 4 ст. 269 КУпАП, якщо адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 або 173-6 цього Кодексу, було вчинено у присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, така особа також визнається потерпілим, незалежно від того, чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням, і на неї поширюються права потерпілого, крім права на відшкодування майнової шкоди.
Виклик судом неповнолітнього потерпілого та дослідження його пояснень також узгоджується з вимогами ст. 277-2 КУпАП та не свідчить про самостійне збирання судом першої інстанції доказів.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:
Поновити захиснику Руднєвої В.С. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1  строк апеляційного оскарження постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 26 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Руднєвої В.С. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1  на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 26 березня 2026 року – залишити без задоволення.
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 26 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП — залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду О.Є. Джерелейко