Справа № 286/784/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Кулініча Я. В. , 
з секретарем Грищенко Н.А.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Миколаєнка Я.В.,
відповідача ОСОБА_2 , 
представника відповідача Дуброва Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Овруч в режимі відеооконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Миколаєнко Ярослав Вікторович до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання у зв`язку із припиненням шлюбних відносин та усунення від права на спадкування , -

В С Т А Н О В И В:

05.03.2025 представник ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , в якому просить встановити факт окремого проживання у зв`язку з припиненням шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю з 2022 року по день смерті останнього, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 ; усунути від права на спадкування ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати. Мотивує це тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 під час участі в бойових діях загинув солдат ОСОБА_4 кулеметник стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької троти військової частини НОМЕР_1 , син позивача та офіційний чоловік відповідача. ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 20 листопада 2019 року. Проте фактичні шлюбні відносини між ними припинилися з 2022 року. Від цього моменту вони перестали проживати разом, оскільки їхні погляди на шлюб і сім`ю стали діаметрально протилежними. Почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги між ними зникли. ОСОБА_4 неодноразово розповідав своїй матері, що стосунки з дружиною суттєво погіршилися, він не відчуває підтримки та розуміння з її сторони, а сімейні відносини перетворилися швидше на партнерські, оскільки ані кохання, ані інших позитивних почуттів у подружжя не залишилося один до одного. Проте у зв`язку з перебуванням на військовій службі та браком часу для вирішення питання офіційного розлучення ОСОБА_4 домовився з дружиною про фактичний розпад їхньої сім`ї та відповідно пара почала проживати окремо і кожен налагоджував своє життя самостійно. Довгий період була відсутня необхідність офіційного розлучення, оскільки у подружжя не було претензій один до одного чи майнових спорів, у зв`язку з чим факт перебування у зареєстрованому шлюбі не мав абсолютно ніякого значення для покійного ОСОБА_5 . Разом з тим, останнім часом життя ОСОБА_4 зазнало суттєвих змін, адже він познайомився з ОСОБА_6 , у його житті знову з`явилося щире кохання, підтримка та розуміння, саме тому пара почала проживати разом та вести спільне господарство. Також, ОСОБА_4 все частіше перебував на першій лінії фронту, у зв`язку з чим з`явилися причини думати про загибель та про майбутнє своїх рідних людей. Вищевикладені обставини стали причиною виникнення необхідності у офіційному розірванні шлюбу з колишньою дружиною. Саме тому, ОСОБА_4 намагався домовитися з колишньою дружиною про розлучення за згодою обох сторін, так як сімейні відносини між ними не існують тривалий час. Проте Відповідач заперечувала проти розлучення, адже розуміла, що через небезпечні умови праці чоловік може загинути в будь-який момент, а вона як офіційна дружина матиме право на отримання виплат. Разом з тим, відповідач не проявляла жодного бажання продовжувати сіменні відносити, та з її сторони не було спроб примиритися. Більше того ОСОБА_2 демонструвала публічно свою неприязнь до чоловіка. Так, в груповому чаті «Продаж-Купівля-В» вона розповсюджувала неправдиві і наклепницькі твердження щодо загиблого звинувачуючи його в крадіжці грошей і обмані. Вона також написала, що хоче «нормально розлучитися». Ці факти свідчать не лише про небажання подружжя продовжувати сімейне життя, а ще й про вкрай негативне ставлення відповідача до загиблого та про бажання отримати вигоду після смерті чоловіка. Розуміючи, що ОСОБА_2 не погоджується на розлучення, ОСОБА_7 подав позов про розірвання шлюбу. Фактично Відповідач затягувала час не надаючи своєї згоди для офіційного розлучення, не маючи жодних аргументів та бажання зберегти сім`ю, а лише з метою отримання фінансової вигоди у випадку загибелі чоловіка на фронті. Затягування часу відповідачем та визначений законодавством загальний порядок розгляду справ одною зі сторін яких є військовослужбовець призвели до можливості отримати грошові виплати собою, яка фактично не має на це права. ОСОБА_4 фактично хотів розірвати будь-які зв`язки з жінкою, з якою не веде спільного господарства та не проживає сім`єю близько двох років, а відповідно і розірвати всі права та обов`язки, які між ними формально існували. Як уже відомо рішення по справі він не встиг отримати через загруженість судів, та відсутність пришвидшеного порядку розгляду таких справ для військовослужбовців. Як результат право на спадкування отримала особа, яка фактично не має такого права та не може претендувати на отримання як спадщини так і соціальних виплат, разом з тим склалася ситуація за якої воля спадкодавця фактично є нівельованою, оскільки заява про розлучення свідчить про відсутність бажання продовжувати будь-які відносини з дружиною.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що 20.11.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб. З 01.09.2021 відповідач разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_4 , винаймали житловий будинок та спільно проживали за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором оренди житлового від 29.08.2021 та договором про надання послуг з вивезення побутових відходів в смт. Макарів. 24.02.2022 розпочалося повномасштабне вторгнення військ російської федерації на територію України, одним із головних напрямків якого став наступ на столицю - місто Київ. Оскільки залишатись у м. Макарів з кожним днем ставало все небезпечніше, відповідач з чоловіком ОСОБА_4 прийняли рішення про переїзд до позивача у с. Вільне для тимчасового проживання. 07.03.2022 подружжя переїхало до позивача, взявши із собою мінімальну кількість необхідних речей. У подальшому відповідач звернулась до уповноважених осіб Томашівської сільської ради для взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи. У відповідності до зазначеної довідки станом на 07.03.2022 фактичним місцем проживання Відповідача являлась адреса проживання позивача, тобто АДРЕСА_1 . 15.03.2022 ОСОБА_4 був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_2 та відправлений до АДРЕСА_1 на навчальні збори для доходження необхідної військової підготовки. Протягом усього часу проходження ОСОБА_4 навчань з військової підготовки та військової служби, відповідач та її чоловік щоденно спілкувались та підтримували один одного як морально, так і фінансово. У квітні 2022 року подружжя тимчасово перевезли усі свої особисті речі з будинку у смт. Макарів до будинку Відповідача, де вони проживали до серпня 2022 року. Під час спільного проживання Позивача та Відповідача у помешканні Позивача, остання дружелюбно ставилась до Відповідача називала її донечкою, чекала її з роботи, готувала їжу, піклувалась про домашнього улюбленця подружжя тощо. Такі теплі відносини підтверджують особистим листування сторін у месенджері «Vіbег» У свою чергу Відповідач систематично допомагала Позивачу з побутовими витратами на їжу та комунальні послуги, зокрема перераховувала кошти на особовий рахунок Позивача № НОМЕР_3 , що підтверджується рядом квитанцій про здійснення фінансових операцій. Факт проживання Відповідача у с. Вільне також підтверджується роздруківками із інтернет-банкінгу Відповідача, з яких вбачається, що у період з 01.04.2022 по 31.07.2022 остання часто здійснювала покупки в продуктовому магазині, який розташований у с. Вільне Фастівського району Київської області. З травня по липень 2022 року ОСОБА_4 перебував у с. Плесецьке Фастівського району Київської області, куди Відповідач неодноразово приїжджала до чоловіка з метою провідати, передати необхідні речі підтримати його моральний дух. У подальшому, оскільки із травня 2022 року Відповідач почала їздити до Києва на роботу, подружжям було прийнято рішення підшукати житло та переїхати до Києва для постійного проживання. Вже 01.08.2022 відповідач переїхала до орендованої квартири у м. Києві, яку вони підшукали разом із чоловіком. Зазначає, що саме у даному помешканні зберігались особисті речі чоловіка, саме в даній квартирі ОСОБА_4 проживав із Відповідачем під час його перебування у відпустках. Протягом усього часу проходження ОСОБА_4 військової служби Відповідач підтримувала з ним зв`язок, вирішувала спільні побутові питання, у разі необхідності надсилала на його особисту картку № НОМЕР_4 грошові кошти. Коли грошове забезпечення чоловіка у військовій частині збільшилось, він став по можливості допомагати Відповідачу фінансово, оскільки в неї була необхідність у проходженні ряду обстежень стану свого здоров`я та подальшого лікування. Так, у квітні 2023 року ОСОБА_4 , забезпечуючи потреби сім`ї, придбав телевізор та відправив його за адресою місця проживання матері Відповідача (м. Овруч), оскільки подружжя будувало плани у подальшому переїхати до м. Овруча для проживання. Востаннє ОСОБА_4 приїжджав додому у січні 2024 року. Варто також зазначити, що після того, як Відповідач переїхала до м. Києва та перестала фінансового допомагати Позивачу, остання образилась на Відповідача за таку поведінку та сторони перестали спілкуватись між собою. Після смерті ОСОБА_4 відповідач намагалась зв`язатись із Позивачем задля допомоги з організацією поховання чоловіка та розподілу витрат, однак позивачем були проігноровані всі намагання останньої. 27.03.2024, у день поховання чоловіка, відповідач підійшла до позивача щоб виразити свої співчуття і запропонувати допомогу, однак остання відповіла що не хоче її знати. На початку квітня 2024 року Позивач через старосту с. Вільне попросила її приїхати до ІНФОРМАЦІЯ_3 задля оформлення ряду необхідних документів для отримання одноразової грошової допомоги. Під час спільного відвідування ІНФОРМАЦІЯ_3 Позивач повідомила Відповідачу вона «ніхто» і це буде доведено у судовому порядку. Доводи Позивача не відповідають дійсності та мають меті лише введення суд в оману задля отримання позитивного рішення на свою користь. Як би ОСОБА_4 дійсно мав бажання позбавити свою дружину спадкових прав, а також відсторонити її від отримання одноразової грошової допомоги у разі його загибелі, військовослужбовець міг написати особисте розпорядження на випадок своєї загибелі про виплату одноразової грошової допомоги певній особі чи особам за його вибором, а також залишити заповіт щодо розпоряджанням його майном після його смерті. Однак, вищезазначені документи ОСОБА_4 складені не були, що свідчить про відсутність у нього наміру відсторонити Відповідача від спадкування та отримання частини одноразової грошової допомоги.
Представник позивача надав додаткові пояснення з урахуванням відзиву, в яких зазначає, що у своєму відзиві сторона Відповідача посилається на факт спільного проживання подружжя у 2022 році у с. Вільне. Однак зазначене жодним чином не спростовує позовних вимог, та не суперечить фактам вказаним у позовній заяві, оскільки фактичне припинення шлюбних відносин відбулося наприкінці 2022 року. Наголошує, що скріншоти переписки, долучені до матеріалів справи охоплюють виключно 2022 рік. Їхня наявність не підтверджує продовження спільного життя подружжя після 2022 року, а навпаки - відсутність подальшої постійної переписки у 2023 році вказує на остаточне припинення шлюбних відносин. Надання пояснень представника Відповідача про те, що у квітні 2023 відповідач спілкувалася з загиблим не свідчать про відновлення сімейних стосунків. Переписка тривала лише до червня 2023 року а в подальшому спілкування остаточно припинилося. Також не можна ігнорувати факт зміни імені контакту в телефоні відповідача, оскільки це також є опосередкованим доказом припинення сімейних відносин: у 2022 році ОСОБА_8 був записаний у телефоні Відповідача як « ОСОБА_9 », а у 2024 році - просто за ім`ям та прізвищем. Ця деталь хоч і побутова, але свідчить про припинення сімейних відносин. На увагу також заслуговує і «спілкування» між подружжям у 2024 році, яке обмежувалося одноразовими повідомленнями у січні (6, 7, 8, 21, 22, 31 січня), які містили загальний, неособистий характер, після чого будь-яке спілкування, навіть загальне повністю припинилося. Такий обсяг контактів не відповідає жодним нормам подружнього співжиття, та ніяким чином не може доводити наявність них відносин, а навпаки спростовує їх. Подружжя ОСОБА_10 проживало окремо починаючи з 2022 року, у зв`язку з фактичним припинення шлюбних відносин. Відповідно, як спільний побут і взаємні обов`язки відсутні в повній мірі протягом останніх двох років. Також відсутня і фінансова взаємопідтримка, чи вирішення фінансових побутових питань, більше того пара не підтримувала зв`язок та не цікавилася життям один одного. Також вказує, що попри заявлену у відзиві позицію про відсутність доказів існування нових стосунків, саме контакти ОСОБА_6 були офіційно вказані у військових документах як особи для сповіщення у разі надзвичайних обставин, а не Відповідачки, що було б логічним у разі продовження подружніх стосунків. Більше того, на підтвердження вказаного саме ОСОБА_6 надійшло офіційне повідомлення про смерть військовослужбовця, що фактично і юридично засвідчує рівень їхніх відносин і підтверджує факт, що саме вона була найближчою особою в житті загиблого на момент його смерті. Звертає увагу і на той факт, що грошова допомога у зв`язку із загибеллю військовослужбовця була розподілена між трьома особами: Відповідачкою (як офіційною дружиною), матір`ю загиблого та ОСОБА_6 , що також прямо свідчить про визнання державними органами значущості відносин між загиблим та ОСОБА_6 . Зі скріншоту групового листування, який долучено до матеріалів справи, відповідачка особисто висловлює бажання «спокійно розлучитися», висловлювання щодо ОСОБА_6 та прикріплює спільну фотографію останньої з ОСОБА_4 , що повністю заперечує її ж власну позицію про відсутність нових відносин у загиблого. Крім цього, у матері загиблого збереглися переписки з сином. Про стійкий зв`язок та взаємо підтримку свідчить їхнє щоденне спілкування та взаємодопомога, зокрема мова іде про підтримку сина на фронті, фінансову допомогу та спілкування про особисте життя, загиблий у свою чергу радо розповідав про ОСОБА_6 , ділився як спільними так і особистими фотографіями, а також обіцяв допомогти матері з кредитом. Це свідчить не лише про гарні відносини матері та сина, а ще й стійкий емоційний зв`язок. У цих же повідомленнях ОСОБА_4 повідомляє про обман з боку відповідачки щодо нібито оформленого розлучення, а також вказує, що ОСОБА_2 не віддає особисті документи ОСОБА_4 , в той час як ОСОБА_2 вводить в оману суд твердженнями про добровільність їх залишення у домі останньої. Також, в наданій переписці містяться повідомлення, де загиблий прямо висловлює намір розірвати шлюб і підтверджує факт звернення до адвоката, проте у зв`язку з браком коштів не має можливості реалізувати цей намір у той момент. Крім того, долучені до матеріалів справи скріншоти листування між загиблим та ОСОБА_6 свідчать про наявність у них не лише стабільних, довірливих стосунків, але й про спільні плани на майбутнє - зокрема, обговорення майбутньої спільної дитини, придбання квартири та формування родини. Це підтверджує існування між ними стійкої фактичної сім`ї, що відповідає закріпленим у ст. 3 Сімейного кодексу України, відповідно до якої сім`я - це особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Звертає увагу на позицію Відповідача, з приводу можливості позбавлення її права на спадкування, зокрема твердження, що ОСОБА_4 начебто міг реалізувати таке право за життя, однак не зробив цього. На основі цієї тези робиться припущення про існування у спадкодавця бажання зберегти подружні відносини. Однак такі твердження є необгрунтованими та суперечать фактичним обставинам справи.
Представником відповідача подано заперечення на додаткові пояснення з урахуванням відзиву, в яких посилається на те, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема не доведено відсутність між подружжям фактичних шлюбних відносин, а також не доведено наявність правових підстав для усунення відповідача від права на спадщину. Разом з тим, не спростованими залишились доводи відповідача щодо відсутності предмету спору, наявності фактичного порушення прав позивача як спадкоємиці, намагання позивача встановити юридичний факт припинення шлюбних відносин між ОСОБА_4 та відповідачем у межах розгляду даної справи та отримання рішення, яке в подальшому може використати не за його фактичним призначення, а задля представлення у інші органи державної влади та відсторонення відповідача від отримання належних їй сум грошової допомоги. На підтвердження викладених у відзиві на позовну заяву доводів акцентує увагу суду на тому, що як позовна заява, так і додаткові пояснення по справі спрямовані виключно на встановлення факту відсутності у відповідача правових підстав для отримання частини одноразової грошової допомоги, яка навіть не входить до складу спадщини ОСОБА_4 . Жодних інших доводів щодо складу майна чи інших прав, відносно яких відповідач порушив права та свободи позивача як спадкоємця, матеріали справи не містять. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки позивач не довела обставини, на які вона посилалася в позовній заяві як на підставі своїх вимог, не довела належними доказами факт порушення її права як спадкоємиці, а також не надала до суду жодних документів та доказів, які б беззаперечно підтверджували доводи позивача щодо фактичних обставин справи, а тому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові. Позивач також пояснила, що про сімейне життя сина їй було невідомо. Потім зрозуміла про негаразди в його сім`ї. Він хотів втекти від відповідачки, зраджував їй з іншими жінками. Син хотів розлучення, але відповідачка не давала згоди, проклинала його, бажала йому смерті. У період з лютого 2022 по серпень 2022 син із відповідачкою проживали у неї, про їхнє спілкування із вересня 2022 по 2024 рік їй невідомо. Утримував ОСОБА_11 , з якою був щасливий. Коли ОСОБА_5 загинув, сповіщення отримала вона та його дівчина з якою він проживав - ОСОБА_11 . Відповідачка була присутня на похороні сина, але участь у похованні не приймала. 
Відповідач та її представник щодо задоволення позову заперечували. Відповідач пояснила, що проживали з ОСОБА_5 в Києві, а потім в Макарові зняли будинок. 7.03.2022 втекли до матері чоловіка. В 2023 році ОСОБА_5 поїхав у Бахмут. Спілкувалися з ним регулярно, останній раз бачила його 7 січня 2024 року. Про смерть чоловіка дізналася із телеграм каналу сільської ради. Позивач не відповідала на її дзвінки, не хотіла розмовляти з нею. Про неофіційну дружину ОСОБА_5 дізналася в сільраді. Розмови про розлучення з чоловіком не було, про інших його жінок їй нічого не відомо. 
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши докази, дійшов наступного висновку. 
У ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Встановлено, ОСОБА_4 є сином ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 (а.с24).
20 листопада 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_12 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 (а.с.143).
ОСОБА_4 був кулеметником стрілецького взводу стрілецької роти в/ч НОМЕР_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Білогорівка, Сєвєродонецького району Луганоської області, про що свідчать сповіщення №267 та копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 (а.с.25). 
В лютому 2024 року ОСОБА_4 звернувся до Овруцького районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Проте, на день загибелі ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) справа про розірвання шлюбу не була розглянута судом, а потім ОСОБА_2 подала заяву про закриття провадження у справі, у зв`язку із смертю ОСОБА_4 .. 
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 16.04.2024 року, провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, закрито.
Відповідо до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Статтею 104 СК України визначено підстави припинення шлюбу. Так, шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим; шлюб припиняється внаслідок його розірвання; якщо один із подружжя помер до набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, вважається, що шлюб припинився внаслідок його смерті; якщо у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу один із подружжя помер, вважається, що шлюб припинився внаслідок його розірвання.
Однак, на час смерті ОСОБА_4 рішення суду про розірвання шлюбу не було ухвалено, тому слід вважати, що станом на 20.03.2024 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі.
При цьому позивач посилається на те, що фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 припинилися з 2022 року, від цього моменту вони перестали проживати разом, почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги між ними зникли, та на її думку, їх відносини не були притаманні шлюбу.
За змістом статті 119 СК України суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.
Згідно з частиною першою статті 120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом, і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. 
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що має дружні відносини із відповідачем. У ОСОБА_5 та ОСОБА_14 були нормальні відносини. Чула їхнє спілкування по телефону, вітав відповідачку із Днем народження. Про позашлюбні відносини ОСОБА_5 їй не відомо. Відповідач постійно хвилювалася за чоловіка, збирали гроші йому на телевізор. 
Свідок ОСОБА_15 показала, що з 2019 року знає відповідачку, мають дружні відносини. Була свідком романтичних відносин між відповідачем та її чоловіком. Постійно обговорювали сімейне життя відповідачки, остання сумувала за ОСОБА_5 . Виходив на зв`язок по відозв`язку. Про негаразди у сім`ї їй нічого не відомо, про розлучення не чула. Коли ОСОБА_5 не виходив на зв`язок, ОСОБА_14 телефонувала командиру. 
Свідок ОСОБА_16 показала, що у неї були відносини із ОСОБА_5 коли він проживав у ОСОБА_17 . Спілкувалися та підтримували відносини з 2022 по 2023 рік. ОСОБА_5 повідомляв їй, що відносини із дружиною не підтримує та хоче з нею розлучитися. Допомагали один одному фінансово. В серпні 2023 року спілкування припинили, але перед його загибеллю знову відновили. Вона приїжджала до нього на навчання, а він до неї в м. Київ. Шукали для придбання будинок. 
Свідок ОСОБА_6 показала, що познайомилася з ОСОБА_5 в березні 2023 в Тік тоці. Проживали разом в м. Києві з жовтня 2023 року по січень 2024 року. З ОСОБА_5 був спільний бюджет. Про свій шлюб їй не повідомляв, про його наявність дізналася у лютому 2024 року. В грудні 2023 року ОСОБА_5 освідчився їй, а у 2024 році хотіли подати заяву про укладення шлюбу. Планували дитину, хотіли купити будинок. У ОСОБА_18 знайшов адвоката для розірвання шлюбу, вважав себе розлученим. Розповідав їй про дружину, яка його покинула. 
Довідка від 07 березня 2022 року по взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та виписка із карткового рахунку ОСОБА_2 підтверджують доводи останньої про її проживання у позивача. 
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховною Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні положень статей 119,120 СК України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.
Режим окремого проживання подружжя є окремим інститутом сімейного права. Необхідність встановлення режиму окремого проживання подружжя покликано уникненню у майбутньому претензій подружжя щодо прав на майно, яке може бути набуте ними після припинення їх шлюбних відносин.
Суд зазначає, що припинення шлюбу це юридичний факт, з настанням якого припиняються правовідносини, що виникають між подружжям з юридичного факту державної реєстрації шлюбу. Воно обов`язково має бути оформлене за правилами, встановленими сімейним законодавством, тобто за допомогою провадження реєстрації в органах РАЦСу. До того часу, поки вона не здійснена, особи, що одружилися, визнаються чоловіком і дружиною, незалежно від часу фактичного припинення подружніх стосунків між ними. Добровільність як один із принципів союзу чоловіка і дружини означає також вільне волевиявлення осіб на припинення шлюбу. Однак, на відміну від вступу в шлюб, де потрібна обов`язкова згода обох з подружжя, розірвання шлюбу допускає варіант одностороннього виходу зі шлюбного союзу. Слід врахувати, що припинення шлюбу - припинення відносин подружжя, що виникли із зареєстрованого шлюбу .
Таким чином, сам по собі факт тимчасового окремого проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які перебували в зареєстрованому шлюбі, їхні розлади в сім`ї, сварки в родині, не припиняє їхніх взаємних прав та обов`язків як подружжя, передбачених законодавством. У більшості сімей протягом подружнього життя виникають певні суперечності, ти паче під час повномасштабної війни, таких ситуацій ще більше. Подружжя часто вимушене жити окремо не через бажання розлучитися, а через евакуацію, мобілізацію, втрату житла, але дані обставини не є свідченням обов`язкового розірвання шлюбу.
Суд зазначає, що перерахування ОСОБА_4 коштів ОСОБА_6 , їх переписка у вайбері та спільні фото не можуть свідчити про припинення шлюбних відносин між відповідачкою та загиблим. 
Доводи позивача про фактичне припинення шлюбних відносин зазначеного подружжя з 2022 року є безпідставними та спростовуються вищевикладеним, оскільки підстави вважати шлюб припиненим станом на 20 березня 2024 року відсутні.
Щодо усунення від права на спадкування, суд зазначає наступне.
Статтею 1216 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Згідно ч. 3 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.
Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.
Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Оскільки одночасне настання наведених вище обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності не підтверджено відповідними доказами, тому відповідач не може бути усунута від спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_4 ..
Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд не знаходить підстав для задоволення позову. 
Судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки в задоволенні позову відмовлено. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 293, 315 ЦПК України, на підставі ст. ст. 3, 104, 119, 120 СК України, ст.ст. 1216, 1224 ЦК України суд 
В И Р І Ш И В:
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання у зв`язку із припиненням шлюбних відносин та усунення від права на спадкування.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя:	  	Я.  В.  Кулініч      	

Вступну та резолютивну частину рішення оголошено 03 червня 2026 року, а повний текст складено 12 червня 2026 року