справа № 991/7774/24
провадження № 22-ц/991/20/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року         м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого судді Боднара С.Б.
суддів Никифорова А.С., Панаіда І.В. 
за участю:
секретаря судового засідання   Бикало В.В.
представника відповідача   адвоката Віданової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу адвоката Віданової Олени Василівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 20 березня 2026 року, відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Віданової Олени Василівни, яка представляє інтереси заявника - ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову,

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 20.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Віданової Олени Василівни, яка представляє інтереси - ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову. 
Не погодившись з указаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Віданова О.В.звернулася до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Вищого антикорупційного суду від 20 березня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Вищого антикорупційного суду від 22.08.2024 у справі № 991/7774/24 у виді накладення арешту на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), а саме: на квартиру загальною площею 97,7 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 5823653101).
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 22 серпня 2024 року у справі №991/7774/24 задоволено заяву прокурора САП про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру загальною площею 97,7 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . Разом з тим, постановою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 травня 2025 року було скасовано рішення Вищого антикорупційного суду від 20 січня 2025 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Держави України в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання необґрунтованим активу, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнення її в дохід держави - відмовлено в повному обсязі. 
Зазначає, що вказана постанова набрала законної сили, а отже набула обов`язковості та підлягає виконанню. Правова вимога застосованих заходів забезпечення позову була вичерпана та, оскільки такі заходи мають виключно допоміжний та тимчасовий характер і спрямовані виключно на забезпечення можливості виконання судового рішення у разі задоволення позову. У даному випадку відсутнє саме рішення, виконання якого необхідно забезпечувати, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Сам по собі факт подання касаційної скарги прокурором САП не змінює правового статусу постанови Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, яка набула законної сили, та не створює правових підстав для подальшого обмеження права власності. 
Вищий антикорупційний суд, залишаючи в силі арешт майна, фактично підмінив повноваження Верховного суду та де-факто зупинив виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що є неприпустимим.
ОСОБА_1 фактично позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй майном, у тому числі реалізувати своє право на його відчуження, зокрема шляхом дарування квартири своїм внукам.
Таке тривале обмеження права власності за відсутності будь-якого судового рішення про задоволення позову, а також за відсутності рішення про зупинення виконання постанови апеляційної інстанції, є очевидно непропорційним та таким, що не відповідає вимогам верховенства права.
Таким чином, подальше існування арешту майна не лише втратило свою правову мету, а й призводить до незаконного та невиправданого обмеження прав ОСОБА_1 .
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
У судове засідання з`явилась представник власника майна - адвокат Віданова Н.В., щодо розгляду за наявного складу учасників не заперечувала. Інші учасники справи, будучи, в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України, належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 22.04.2026 року 11:30 год., не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Колегія суддів враховує, що предметом оскарження є ухвала суду першої інстанції та зважає на розумність строків розгляду справи, а також на те, що явка сторін та третіх осіб у судове засідання суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання, при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила задовольнити її у повному обсязі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України становлено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, ухвала суду першої інстанції у повній мірі зазначеним вище вимогам не відповідає.
Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010 року).
Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 3) ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).
Колегія суддів зазначає, що аналіз постанов Верховного Суду підтверджує, що застосування п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є однаковим, передбачуваним та послідовним.
Так, про це свідчить численна кількість постанов суду касаційної інстанції, в яких зазначається, що п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (постанови Верховного Суду від 09.02.2022 року у справі № 344/11947/20 (провадження № 61-17632св21), від 18.04.2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) та ін.).
Розглядаючи апеляційну скаргу на ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, апеляційний суд виходить з наступного.
Відмовляючи в задоволенні клопотання адвоката Віданової О.В., яка представляє інтереси власника майна - ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було долучено жодних доказів на обґрунтування своїх доводів, зокрема не було подано копій судових рішень (ухвали Вищого антикорупційного суду від 22 серпня 2024 року; рішення Вищого антикорупційного суду від 20 січня 2025 року; постанови Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 травня 2025 року; рішення Верховного Суду). Враховуючи факт відкриття касаційного провадження за скаргою прокурора на постанову Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 травня 2025 року, витребування судом касаційної інстанції матеріалів справи з суду першої інстанції, відсутності повного тексту постанови Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 травня 2025 року у ЄДРСР, суд не вбачав підстав для скасування заходів забезпечення позову із власної ініціативи, у тому числі, з огляду на положення ч.9 ст.158 ЦПК України. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції по суті вирішеного питання про скасування заходів забезпечення позову, виходячи з наступного.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Порядок та підстави для скасування заходів забезпечення позову визначені у статті 158 ЦПК України.
Згідно з частинами першою та другою статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.
Частиною сьомою статті 158 ЦПК України визначено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Згідно з частиною дев`ятою статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина 10 статті 158 ЦПК України).
За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішенням спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі N 705/4132/19, забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав, завданням цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.
Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення.
Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.
Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вищого антикорупційного суду від 22 серпня 2024 року у справі №991/7774/24 задоволено заяву прокурора САП про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру загальною площею 97,7 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . Разом з тим, постановою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 травня 2025 року було скасовано рішення Вищого антикорупційного суду від 20 січня 2025 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Держави України в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання необґрунтованим активу, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнення її в дохід держави - відмовлено в повному обсязі. 
16.03.2026 представник відповідача - адвокат Віданова О.В. в інтересах ОСОБА_1 подала до суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Вищого антикорупційного суду від 22 серпня 2024 року у справі № 991/7774/24.
Вказане клопотання мотивовано тим, що постановою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 травня 2025 року було скасовано рішення Вищого антикорупційного суду від 20 січня 2025 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Держави України в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання необґрунтованим активу, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнення її в дохід держави - відмовлено в повному обсязі. Вказана постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили, то відпали правові підстави для подальшого застосування заходів забезпечення позову, оскільки такі заходи мають виключно тимчасовий характер і спрямовані на забезпечення можливості виконання судового рішення у разі задоволення позову. Крім цього, адвокат Віданова О.В. звертає увагу, що в даному випадку, сам по собі факт подання касаційної скарги прокурором не змінює правового статусу постанови суду апеляційної інстанції, яка набрала законної сили, та не є підставою для продовження дії заходів забезпечення позову. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2025 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора. Станом на день розгляду апеляційної скарги адвоката Віданової Олени Василівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 20 березня 2026 року, відсутні відомості про результати розгляду касаційної скарги прокурора.
Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина 10 статті 158 ЦПК України).
Відповідно до ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Таким чином, оскільки постанова Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 травня 2025 року набрала законної сили з дня її ухвалення, а відомостей про її скасування, зміну чи зупинення її дії відсутні, не вбачається перешкод для задоволення апеляційної скарги представника відповідача - адвоката Віданової О.В.
На підставі наведеного, керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Віданової Олени Василівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вищого антикорупційного суду від 20 березня 2026 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання адвоката Віданової Олени Василівни в інтересах ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Вищого антикорупційного суду від 22 серпня 2024 року у справі № 991/7774/24, якою накладено арешт на квартиру загальною площею 97,7 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 5823653101).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Повний текст постанови складено 26.04.2026.

Головуючий суддя:        С.Б. Боднар

Судді:          А.С. Никифоров 

І.В. Панаід