Справа № 766/9891/25
н.п 1-кп/766/3041/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області 
в складі головуючого судді – ОСОБА_1 ,
при секретарі – ОСОБА_2 , 
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за процедурою спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 02.11.2023 року за № 62023080200000133 , за обвинуваченням:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України), інспектора прикордонної служби 1 категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 , штаб-сержанта, - 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України-
в с т а н о в и в:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «штаб-сержант», 24 лютого 2023 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою назавжди ухилитись від військової служби, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та приймати участь у бойових діях, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до опорного пункту військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) у АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, та, ухиляється від проходження військової служби по теперішній час.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
II.Застосовані судом правові процедури. Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).
Вказане кримінальне провадження здійснювалось за відсутності ОСОБА_5 у зв`язку з його ухиленням від органу досудового розслідування та суду.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2025 року року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні № 62023080200000133 від 02.11.2023 року.
Під час досудового розслідування повістки про виклик ОСОБА_5 повідомлення про підозру публікувалися в засобах масової інформації у газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Згідно із ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.01.2026 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 408 КК України, проведено відповідно до ч.3 ст.323 КПК України, в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia).
Повідомлення, виклики та процесуальні документи відносно ОСОБА_5 здійснювались усіма можливими способами, зокрема шляхом оприлюднення їх у газеті "Урядовий кур`єр", офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та Херсонського міського суду Херсонської області, що відповідає встановленим вимогам кримінального процесуального законодавства.
Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його намір ухилитися від кримінальної відповідальності.
В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
III. Позиція сторін кримінального провадження.
Прокурор в ході судових дебатів висловив позицію, щодо повної доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Просив визнати обвинуваченого ОСОБА_5 винним та призначити покарання за ч. 4 ст. 408 КК України у виді 12 років позбавлення волі.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 вважає недоведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому злочину, оскільки на її думку, стороною обвинувачення не було доведено, без розумного сумніву, вину обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченню, не надано достовірних доказів того, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив це діяння умисно, невідомо з яких причин він вийшов з автомобілю та не виконав наказ, не надано достовірних доказів доведення наказу до відома ОСОБА_6 , а тому просила суд ухвалити виправдувальний вирок.
III.Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена сукупністю наступних досліджених у судовому засіданні доказів, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги досліджені у судовому засіданні, а саме:
- матеріалами службового розслідування за фактом дезертирства ОСОБА_5 ;
- висновком службового розслідування за фактом можливого неналежного виконання службових обовязків з боку інспектоа прикордонної служби 1 категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” (тип Б) ОСОБА_5 ;
- витягом з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 16.07.2021 року №363-ОС про призначення на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” І категорії (тиб Б) ОСОБА_5 ;
- довідкою начальника кадрів НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в тому, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 з 27.05.2021 року;
- наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 10.08.2022 №227-ос про призупинення військової служби та виплату грошового забезпечення ОСОБА_5 ;
- біографічною довідкою щодо проходження військової служби ОСОБА_5 .
Також вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджуюся показами свідків, допитаних в ході судового засідання.
Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що станом на час повномасштабного вторгнення ОСОБА_5 перебував у його підпорядкуванні. 24.02.2022 року він разом з ОСОБА_5 перебував на службі та знаходився в с. Каланчак Херсонської області. Свідок повідомив, що в той день йому надійшов наказ від командування здійснити вихід із населеного пункту Каланчак та переміститися до с. Мирний.  Цей наказ він довів до відома всім підлеглим, в тому числі ОСОБА_5 . Після цього всі військовослужбовці у складі колони вирушили в бік с. Мирне. ОСОБА_5 також сідав в машину, та рухався в складі колони. По приїзду до с. Мирний, з`ясувалось, що ОСОБА_5 не прибув до місця тимчасової дислокації. Хлопці, які їхали в машині разом з ОСОБА_5 розповідали, що він попросив їх зупинити автомобіль на пів-дороги до с. Мирного, де він вийшов та пішов назад. Свідок також зазначив, що особисто телефонував ОСОБА_5 та наполягав на виїзді з окупованого міста. ОСОБА_5 відповів відмовою: спочатку він пояснював це тим, що доглядає хвору дружину в с. Каланчак, а згодом — що не може перетнути блокпости. Приблизно з серпня 2022 року зв`язок з ОСОБА_5 переривався, оскільки той перестав відповідати на дзвінки.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 24.02.2022 року він спільно з ОСОБА_5 ніс службу в смт Каланчак. Будучи зв`язковим, він за телефоном отримав наказ вищого командування про залишення позицій та передислокацію до с. Мирне, про що одразу довів до відома всіх військовослужбовців, зокрема й ОСОБА_5 Після цього колона автомобілів із військовослужбовцями рушила до с. Мирне. Не доїжджаючи до повороту до населеного пункту, ОСОБА_5 вийшов із машини, попросивши про зупинку. Після цього ОСОБА_5 зупинив попутний автомобіль, що їхав у зворотному напрямку, і поїхав на ньому в бік смт Каланчак, не повідомивши про причини своїх дій. 
Зазначені докази та покази свідків, у сукупності та взаємозв`язку між собою, поза розумним сумнівом свідчать, що ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені діючим законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військове кримінальне правопорушення.
ІV.Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Окрім цього, відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовуютьЄвропейську конвенцію з прав людинита основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom)). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленомуКПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими встановлені судом обставини та винність ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення. Суд сприймає як належні та достатні докази показання свідків, допитаних в судовому засіданні, оскільки їх покази були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, а саме щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка їх вчинила, були логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Судом також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого. Крім того, свідки були у встановленомуКПК Українипорядку приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду (стороною обвинувачення), є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого винним у пред`явленому обвинуваченні, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.
Судом також встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя. Також судом у повному обсязі було забезпечено змагальність процесу.
Таким чином, дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, кваліфікація його дій, доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі.
V. Призначення покарання.
При призначенні певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкціях ч.4 ст. 408 КК України Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України віднесено до особливо тяжких, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого та спричинені наслідки.
Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він є раніше не судимою особою; відомості про наявність утриманців відсутні; дані про його перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра відсутні, характеризується посередньо, перебуває у розшуку з 20.11.2023 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд враховує вимоги ч.2 ст.61 Конституції України, згідно якої - юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
З огляду на вище наведене, суд вважає за можливе застосовувати щодо обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення) та дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого, дають підстави для призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі та відповідно до вимог ст.54 КК України з позбавленням спеціального звання, й водночас указує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування більш м`якого покарання, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину й особи винного.
Суд приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_5 шляхом позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари і буде відповідати меті покарання, закріпленій ст. ст. 50, 65 КК України, а також забезпечить мету покарання у виді виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів. Підстави для застосування положень ст.ст. 69, 75КК України, відсутні.
Процесуальні витрати та речові докази суду не представлені.
Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд, –
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України і призначити йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 54 КК України позбавити  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 військового звання «штаб сержант».
Початок строку відбування покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_5 рахувати з дня його затримання та приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 25.01.2024 року – залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст.138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції, з дотриманням правил, передбачених ст.399 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити/надіслати учасникам судового провадження.

        Суддя	        ОСОБА_1