ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/2509/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року (суддя Науменко В.В.) у справі №340/2509/25 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Кіровоградської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:
1) Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, щодо не нарахування, не обчислення та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 54589,92 грн., за період з 15.10.2022 року по 21.03.2023 року.
2) Зобов`язати Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 6.13/15, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ: 00034051), нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 54589,92 грн., за період з 15.10.2022 року по 21.03.2023 року з дотриманням порядку, що визначений частиною другою статті 7 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 № 2464-VI.
Підставами позову визначено те, що при виплаті на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу Офісом Генерального прокурора не було нараховано, обчислено та сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з чим період перебування позивача у вимушеному прогулі, у зв`язку з незаконним звільненням з посади заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури, не включений до страхового стажу.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність Кіровоградської обласної прокуратури допущено щодо не нарахування та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 54589,92 грн. за період з 15.10.2022 року по 21.03.2023 року;
зобов`язано Кіровоградську обласну прокуратуру нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 54589,92 грн. за 
період з 15.10.2022 року по 21.03.2023 року.
За наслідками розгляду справи судом першої інстанції зроблено такі висновки.
Суд зазначив, що оскільки при виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, то особа вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах з роботодавцем.
Суд вказав, що у разі, якщо працівник був незаконно звільнений, а у подальшому поновлений на посаді, зокрема на підставі рішення суду, у роботодавця виникає обов`язок не лише виплати середнього заробітку за час висушеного прогулу, а й нарахування та сплати за такого працівника Єдиного внеску за весь час вимушеного прогулу.
Визначаючи особу відповідальну за сплату ЄСВ, суд першої інстанції виходив з того, що за загальним правилом платником ЄСВ є роботодавець. 
Суд дійшов висновку, що роботодавцем по відношенню до позивача є Кіровоградська обласна прокуратура, яка і має обов`язок нарахувати та сплатити ЄСВ.
Такі висновки суд першої інстанції обгрунтував тим, що хоча призначення на адміністративну посаду – заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури, віднесено до номенклатури Генерального прокурора, але функціональні обов`язки після призначення ця особа виконує в обласній прокуратурі. Обласна прокуратура є юридичною особою, веде відповідну фінансову звітність. При цьому організацію роботи обласною прокуратурою здійснює керівник обласної прокуратури. І саме обласна прокуратура є основним місцем роботи для особи, яку призначили на адміністративну посаду – заступник керівника обласної прокуратури (заступник прокурора області).
Не погодившись з рішенням суду, Кіровоградська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про те, що саме Кіровоградська обласна прокуратура має обов`язок нарахувати та сплатити ЄСВ за час перебування позивача у вимушеному прогулі. Фактично позиція відповідача полягає у тому, що за відсутності факту нарахування позивачу заробітної плати у спірному періоді, як бази для нарахування ЄСВ, відсутні підстави і для сплати ЄСВ. Зазначає, що судовим рішенням у справі №340/1676/23 середній заробіток за час вимушеного прогулу був стягнутий на користь позивача саме з Офісу Генерального прокурора, яким це рішення і було виконано: виплачено середній заробіток, перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб і військовий збір. Тобто, обов`язок щодо нарахування та оподаткування відповідного доходу був належним чином виконаний саме тим органом, який визначений судом як платник. Оскільки обов`язок зі сплати єдиного внеску є похідним від факту нарахування відповідного доходу, то саме особа, яка здійснює нарахування доходу, набуває статусу платника ЄСВ та зобов`язана його сплатити.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що ОСОБА_1 з 2002 року працював на різних посадах в органах прокуратури України, з 01.03.2013 – на посаді заступника прокурора Кіровоградської області.
Наказом Генерального прокурора від 19.05.2022 №53к позивача звільнено з посади та з органів прокуратури на підставі пп. 2 п. 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” з 20.05.2022.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.10.2022 у справі №340/2818/22, залишеним без змін постановою ТААС від 15.02.2023, позивача поновлено на посаді заступника прокурора Кіровоградської області, стягнуто з Кіровоградської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.05.2022 по 14.10.2022.
Наказом Генерального прокурора від 22.03.2023 №59к, на виконання рішення у справі №340/2818/22, позивача поновлено на посаді заступника прокурора Кіровоградської області з 21.05.2022 (а.с. 44).
Після поновлення на посаді позивач звертався до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, та рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі №340/1676/23 стягнуто з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за період з 15.03.2022 по 21.03.2023 у розмірі 54589,92 грн.
Постановою ТААС від 31.01.2024 у справі №340/1676/23 рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період з 15.10.2022 по 21.03.2023 у розмірі 54589,92 грн., з покладанням на відповідача обов`язку нарахувати та перерахувати до бюджету всі належні до сплати податки та обов`язкові платежі.
Рішення у справі №340/1676/23 Офісом Генерального прокурора виконано, позивачу 10.04.2024 виплачено кошти у розмірі 43944,88 грн. (а.с. 46).
З присуджених за рішенням суду у справі №340/1676/23 коштів у сумі 54589,92 грн. позивачу виплачено 43944,88 грн., а також утримано та сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у розмірі 9826,19 грн. та військовий збір у сумі 818,85 грн.
Разом з тим, відповідно до наданої до суду копії реєстру за формою ОК-5 судом встановлено, що за звітний період листопад 2022 року – березень 2023 року, страхувальник – Кіровоградська обласна прокуратура (ЄДРПОУ 02910025) не надавала відомостей про сплату страхових внесків за позивача.
Крім цього, відповідно до листа ГУ Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 11.02.2025 №1100-0605-8/8881, який надано у відповідь на запит позивача від 17.01.2025, встановлено, що за період, зокрема, з 01.11.2022 по 31.03.2023, відомості відносно позивача страхувальником не подані, відповідно, в Реєстрі застрахованих осіб зазначені періоди не включені до страхового стажу (а.с. 55).
20.02.2025 позивач звертався до Кіровоградської обласної прокуратури з метою вирішення питання щодо нарахування та сплати ЄСВ за періоди, у тому числі, з 01.11.2022 по 31.03.2023 (а.с. 56-58).
Згідно відповіді Кіровоградської обласної прокуратури від 19.03.2025 №21-48вих-25 позивачу повідомлено, що підстав для нарахування та сплати ЄСВ за вказаний період немає, оскільки позивачу не нараховувалась та не сплачувалась заробітна плата за вказаний час (а.с. 59).
Позивач з аналогічною заявою про нарахування та сплату ЄСВ також звертався 21.02.2025 до Офісу Генерального прокурора (а.с. 60-62), проте згідно відповіді від 20.03.2025 №21-53вих-25 позивачу повідомлено, що у Офісу Генерального прокурора відсутній обов`язок нарахування та сплати ЄСВ за позивача у спірному періоді, оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з ОГП (а.с. 63-66).
Не погодившись з бездіяльністю органів прокуратури в питанні сплати Єдиного внеску, позивач звернувся з позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно зі ст. 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон 1058-IV) страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
У спірному випадку встановлено, що період з 01.11.2022 по 31.03.2023 не включений до страхового стажу позивача через несплату страхувальником Єдиного внеску.
Несплата Єдиного внеску за вказаний період пов`язана із звільненням позивача з органів прокуратури. Після поновлення в органах прокуратури на виконання рішення суду, роботодавцем не було сплачено Єдиного внеску за період з 01.11.2022 по 31.03.2023.
Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 1 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі – Закон 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – Єдиний внесок) – консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Статтею 7 Закону № 2464-VI визначено базу нарахування єдиного внеску.
Частиною 2 ст. 7 Закону № 2464-VI передбачено, що для осіб, яким згідно з рішенням суду нараховано середню заробітну плату за вимушений прогул, Єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу) на кількість місяців, за які вона нарахована.
Отже, Законом № 2464-VI прямо передбачено нарахування та сплату Єдиного внеску на суму середньої заробітної плати за вимушений прогул, яка визначена рішенням суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року, справа №755/12623/19, виснувала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України, за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, системний аналіз наведених норм закону та практики Верховного Суду свідчить про те, що у разі, якщо працівник був незаконно звільнений, а у подальшому поновлений на посаді, зокрема на підставі рішення суду, у роботодавця виникає обов`язок не лише виплати середнього заробітку за час висушеного прогулу, а й нарахування та сплати за такого працівника Єдиного внеску за весь час вимушеного прогулу.
Визначаючи особу відповідальну за сплату Єдиного внеску, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що за загальним правилом, встановленим Законом № 2464-VI, платником Єдиного внеску є роботодавець. 
У спірному випадку роботодавцем по відношенню до позивача є Кіровоградська обласна прокуратура, що не заперечувалось і представником Кіровоградської обласної прокуратури в судовому засіданні.
При цьому, той факт, що рішенням суду середній заробіток за час вимушеного прогулу був стягнутий з Офісу Генерального прокурора, як органу яким незаконно було звільнено позивача з посади заступника прокурора Кіровоградської обласної прокуратури, не впливає на визначення роботодавця у спірному випадку, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, поряд із тим, що призначення на адміністративну посаду – заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури, віднесено до номенклатури Генерального прокурора, функціональні обов`язки після призначення ця особа виконує в обласній прокуратурі. Обласна прокуратура є юридичною особою, веде відповідну фінансову звітність. При цьому організацію роботи обласною прокуратурою здійснює керівник обласної прокуратури. І саме обласна прокуратура є основним місцем роботи для особи, яку призначили на адміністративну посаду – заступник керівника обласної прокуратури (заступник прокурора області).
З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки саме Кіровоградська обласна прокуратура відносно позивача є роботодавцем у спірних правовідносинах, то саме прокуратура Кіровоградської області має обов`язок нарахування та сплати Єдиного внеску відносно позивача за спірний період.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у справі №340/2509/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 13.05.2026
Повне судове рішення складено 14.05.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров