Справа №295/6236/25
Категорія 38
2/295/511/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
23.04.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі
Головуючої судді Воробйової Т.А., 
за участю секретаря судового засідання Ходоровської І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
у порядку загального позовного провадження цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 322695,79 грн, яка складається з інфляційних втрат - 282111,75 грн, 3% річних - 40584,04 грн.
В обґрунтування вимог вказано, що 03.12.2007 між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №122-05П/2007, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 150000,00 грн зі сплатою 17,7% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 02.12.2017. Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 29.11.2011 у справі №2-316/11, яке набрало законної сили 10.01.2012, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість по кредитному договору, яка станом на 01.11.2011 становить 133524,20 грн, з них сума кредиту 43839,00 грн, сума нарахованих та несплачених відсотків 89685,20 грн; витрати на інформаційно-технічне забезпечення по 60,00 грн з кожного та по 850,00 грн судового збору з кожного. 24.04.2023 між ОСОБА_1 та АТ «Мегабанк» було укладено договір №GL3N022131 про відступлення прав вимоги, за умовами якого АТ «Мегабанк» відступило позивачу право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором 122-05П/2007 від 03.12.2007. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 23.05.2023 замінено сторону виконавчого провадження - стягувача АТ «Мегабанк» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого 28.02.2012 на підставі заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2011 у справі №2-316/11, на його правонаступника - ОСОБА_1 . Приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. виконано ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 23.05.2023, замінено стягувача у виконавчому провадженні №64607521 щодо стягнення вказаної заборгованості з ОСОБА_2 .Позивач зазначає, що відповідач рішення суду не виконав, безпідставно користується коштами, тому у позивача, як у правонаступника АТ «Мегабанк», виникло право вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3% річних. У відповідача за період з 10.01.2012 до 23.02.2022 виникла заборгованість, розрахована на підставі ст.625 ЦК України, яка становить 322695,79 грн з яких: інфляційні втрати - 282111,75 грн, 3% річних - 40584,04 грн.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.
Ухвалою суду від 19.02.2026, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій вказав, що позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судові засідання не з`являвся, щодо дати, часу та місця розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.
Згідно з ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною 1 ст.280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності усіх умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.211, 280 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення, про що винесено відповідну протокольну ухвалу суду.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2011 у справі №2-316/11 стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість по кредитному договору, яка станом на 01.11.2011 становить 133 524,20 грн, з них сума кредиту 43 839,00 грн, сума нарахованих та несплачених відсотків 89 685,20 грн; витрати на інформаційно-технічне забезпечення по 60,00 грн з кожного та по 850,00 грн судового збору з кожного.
На виконання вказаного рішення суду Богунським районним судом м. Житомира 28.02.2012 видано виконавчий лист.
Відповідно до постанови державного виконавця Богунського відділу ДВС м. Житомира від 07.06.2018 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Богунського районного суду м. Житомира №2-316/11 від 28.12.2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості в сумі 133 524,20 грн, боржник ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.
Постановою від 22.02.2021 приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. відкрито виконавче провадження №64607521 з примусового виконання виконавчого листа Богунського районного суду м. Житомира №2-316/11 від 28.12.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 133 524,20 грн, з них сума кредиту 43 839,00 грн, сума нарахованих та несплачених відсотків 89 685,20 грн; витрат на інформаційно-технічне забезпечення 60,00 грн та 850,00 грн судового збору. 
24.04.2023 між ОСОБА_1 та АТ «Мегабанк» було укладено договір №GL3N022131 про відступлення прав вимоги (далі – договір), за умовами якого, в порядку та на умовах, визначених ним Договором, Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до: позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за: кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених ним Договором.
Відповідно до п. 2.2 договору, за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1 цього Договору, набуває наступні права кредитора за Основними договорами[…].
Пунктом 4.1 договору визначено, що сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 20 402 (двадцять тисяч чотириста дві) гривні 17 копійок, без ПДВ, надалі за текстом - Ціна договору. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 6.5. цього Договору, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.
Відповідно до додатку №1 до договору №GL3N022131 від 24.04.2023 – реєстру договорів, права за якими відступаються, та боржників/іпотекодавців/поручителів за такими договорами, акціонерне товариство «Мегабанк» відступило ОСОБА_1 право вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за кредитним договором 122-05П/2007 від 03.12.2007, іпотечним договором №122-05П/2007-і від 03.12.2007, договором поруки 122-05ПВ/2007-п-1 від 03.12.2007.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.05.2023 у справі №2-316/11замінено сторону виконавчого провадження - стягувача акціонерне товариство «Мегабанк» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого 28.02.2012 на підставі заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2011 у справі №2-316/11, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 133 524,20 грн, з них сума кредиту 43 839,00 грн, сума нарахованих та несплачених відсотків 89 685,20 грн; витрат на інформаційно-технічне забезпечення 60,00 грн та 850,00 грн судового збору, на його правонаступника - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ). 
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).
Приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. у виконавчому провадженні №64607521 06.06.2023 винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Богунського районного суду м. Житомира №2-316/11 від 28.12.2012 - стягувача АТ «Мегабанк» на його правонаступника - ОСОБА_1 .
Доказів того, що заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2011 у справі №2-316/11 виконане ОСОБА_2 , та що відповідач погасив заборгованість на загальну суму 133 524,20 грн, матеріали справи не містять.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У главі 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання, а в частині першій статті 598 цієї глави обумовлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання визначені, зокрема, в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.
За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16 (провадження № 14-446цс18).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
З аналізу глави 50 ЦК України, яка врегульовує питання припинення зобов`язання, слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 64 постанови від 04.06.2019 у справі №916/190/18.
У випадку порушення учасником правовідносин умов правочину внаслідок невиконання взятих на себе обов`язків інша сторона має можливість захистити свої права (зокрема, у судовому порядку), а регулятивні правовідносини трансформуються в охоронні, тобто такі, що захищені судовим рішенням.
При цьому факт ухвалення судового рішення щодо прав та обов`язків учасників зобов`язальних (регулятивних) правовідносин не змінює самого зобов`язання та не припиняє його.
У пункті 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.09.2025 у справі №369/13444/20 зазначено, що ухвалення судового рішення щодо стягнення заборгованості за договором не є підставою заміни зобов`язання за договором - новим зобов`язанням за рішенням суду, а вказує лише на охоронний характер таких правовідносин, яким надано захист судовим рішенням. Таке судове рішення не змінює обсягу прав та обов`язків сторін зобов`язання, а лише підтверджує їх наявність та надає можливість примусового виконання цивільного зобов`язання у процедурах виконавчого провадження. Пункт 98 цієї постанови подібний до змісту пункту 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення щодо нього чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність актів правосуддя про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язань сторін.
Виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13.12.2012 у справі № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини).
Як уже зазначалося, нарахування трьох процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України має компенсаційний, а не штрафний характер, є способом захисту майнового права кредитора та полягає у відшкодуванні втрат від знецінення грошових коштів і компенсації за користування ними боржником.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зробила висновки про те, що суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14.11.2006 №519).
Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.
Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.
Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.
Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2023 у справі №904/4334/22, від 24.01.2024 у справі №917/991/22, від 01.10.2024 у справі №910/18091/23 та від 05.11.2024 у справі №902/43/24, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №712/4975/22.
Також суд зауважує, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Інфляційні втрати та три проценти річних нараховані позивачем за період з 10.01.2012 по 23.02.2022, отже заборону покладання на відповідача відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, дії позивача не порушують.
Із матеріалів справи вбачається, що розмір заборгованості за рішенням суду в період з 10.01.2012 (з дня набрання законної сили заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 29.11.2011 у справі №2-316/11) по 23.02.2022 становить 133 524,20 грн.
При ухваленні рішення суд приймає до уваги, що наданий позивачем розрахунок 3% річних не в повній відповідає положенням чинного законодавства, тому судом здійснено розрахунок та встановлений наступний розмір заборгованості.
Так, загальна сума нарахованих 3% річних згідно зі ст. 625 ЦК України становить 40 551,42 грн та нараховані наступним чином: період розрахунку: з 10.01.2012 по 31.12.2012 - 357 днів = 133 524,20 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 357 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 3 907,22 грн; період розрахунку: з 01.01.2013 по 31.12.2013 року - 365 днів = 133 524,20 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 4 005,73 грн; період розрахунку: з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 365 днів = 133 524,20 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 4 005,73 грн; період розрахунку: з 01.01.2015 по 31.12.2015 - 365 днів = 133 524,20 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 4 005,73 грн; період розрахунку: з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 366 днів = 133 524,20 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 4 005,73 грн; період розрахунку: з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 365 днів = 133 524,20 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 4 005,73 грн; період розрахунку: з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 365 днів = 133 524,20 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 4 005,73 грн; період розрахунку: з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 365 днів = 133 524,20 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 4 005,73 грн; період розрахунку: з 01.01.2020 по 31.12.2020 - 366 днів = 133 524,20 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 4 005,73 грн; період розрахунку: з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 365 днів = 133 524,20 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 4 005,73 грн; період розрахунку: з 01.01.2022 по 23.02.2022 - 54 дні = 133 524,20 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 592,63 грн. 
При ухваленні рішення суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, вбачає його правильним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства.
Інфляційні втрати нараховані наступним чином: (100,20 : 100) x (100,20 : 100) x (100,30 : 100) x (100,00 : 100) x (99,70 : 100) x (99,70 : 100) x (99,80 : 100) x (99,70 : 100) x (100,10 : 100) x (100,00 : 100) x (99,90 : 100) x (100,20 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (100,10 : 100) x (100,00 : 100) x (99,90 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (100,40 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (103,30 : 100) x (103,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,40 : 100) x (100,80 : 100) x (102,90 : 100) x (102,40 : 100) x (101,90 : 100) x (103,00 : 100) x (103,10 : 100) x (105,30 : 100) x (110,80 : 100) x (114,00 : 100) x (102,20 : 100) x (100,40 : 100) x (99,00 : 100) x (99,20 : 100) x (102,30 : 100) x (98,70 : 100) x (102,00 : 100) x (100,70 : 100) x (100,90 : 100) x (99,60 : 100) x (101,00 : 100) x (103,50 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (99,90 : 100) x (99,70 : 100) x (101,80 : 100) x (102,80 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (101,00 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 3.11281362. Інфляційне збільшення: 133 524,20 x 3.11281362 - 133 524,20 = 282 111,75 грн.
Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 322 663,17 грн, з яких інфляційні втрати у розмірі 282 111,75 грн, три відсотки річних у розмірі 40 551,42 грн.
Судові витрати, згідно зіст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 141, 258-279, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 322 663,17 грн, з яких 3% річних у сумі 40 551,42 грн та інфляційні втрати у сумі 282 111,75 грн
У задоволенні решти вимог позову – відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 581,31 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Т.А. Воробйова