Справа № 458/707/25 Головуючий у 1 інстанції: Ференц Р.І 
Провадження № 22-ц/811/3943/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О.
з участю: ОСОБА_1 , його представника – ОСОБА_2 ,
представника приватного виконавця виконавчого округу 
Львівської області Білецького І.М. – Кусого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2025 року у справі за заявою представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича – Кусого Андрія Васильовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-сировинна біржа «Галконтракт», Приватного підприємства «Фірма «Сомгіз» про визнання недійсними земельних електронних торгів з реалізації земельної ділянки, та визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо незупинення реалізації на земельних електронних торгах з реалізації земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-сировинна біржа «Галконтракт», Приватного підприємства «Фірма «Сомгіз» про визнання недійсними земельних електронних торгів з реалізації земельної ділянки, та визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо незупинення реалізації на земельних електронних торгах з реалізації земельної ділянки.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 11 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 – залишено без розгляду.
11 вересня 2025 року представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича – Кусий Андрій Васильович звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
Заяву мотивував тим, що на підставі договору про надання правової допомоги № 161П від 24 липня 2025 року Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович отримував професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи.
Умовами договору передбачений фіксований розмір вартості послуг адвоката в сумі 50 000 грн.
Надавши копію договору про надання правничої допомоги, яким визначено фіксований розмір витрат на правничу допомогу, він підтвердив понесення Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. витрат на правничу допомогу, оскільки такий дозволяє встановити зміст, обсяг та вартість наданих послуг.
Оскільки позивач не подавав обґрунтованих заперечень на заяву про розподіл судових витрат, а також не заявляв клопотання про зменшення їх таких, такі підлягають стягненню в повністю.
З наведених підстав просив стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича 50 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Додатковою ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2025 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича – Кусого Андрія Васильовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-сировинна біржа «Галконтракт», Приватного підприємства «Фірма «Сомгіз» про визнання недійсними земельних електронних торгів з реалізації земельної ділянки, та визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо незупинення реалізації на земельних електронних торгах з реалізації земельної ділянки– задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича витрати за надання професійної правової (правничої) допомоги в розмірі 50000,00 грн.
Додаткову ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2025 року оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що в суді першої інстанції представник відповідача не подавав заяву про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу. 
постановлення ухвали Турківського районного суду Львівської області від 11 вересня 2025 року про залишення позову без розгляду представник відповідача не подавав заяву про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу.
При визначені суми відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу судом не враховано критерії реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, однак суд повинен оцінити витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність і розумність.
Зважаючи на нетривалий судовий процес, судові засідання в режимі відеоконференції при відсутності інших сторін у спорі, відсутності акту наданих послуг, відсутності акту наданих послуг, відсутності розрахунку наданих послуг з їх детальним описом, документу, що свідчив би про оплату гонорару, вважає, що присудження такої неспівмірної за обсягом наданих послуг суми становить надмірний тягар для нього та призводить до безпідставного збагачення відповідача.
Крім того, у даній справі він залишився без правової допомоги адвоката, який не виконував свої обов`язки відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Просить додаткову ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2025 року скасувати. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника Бобак О.Б. на підтримання доводів апеляційної скарги, представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. – Кусого А.В. на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи заяву приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. – Кусого А.В. про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок необґрунтованих дій позивача позов залишено без розгляду, що є підставою для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися з наступних мотивів.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Частиною 6 статті 142 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 141 ЦПК України).
Тобто, у разі залишення позову без розгляду вимоги про компенсацію здійснених витрат підлягають задоволенню лише у разі необґрунтованих дій сторони, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони.
Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Частиною 2 статті 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19.
Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 липня 2024 року в справі № 736/1209/20.
Для стягнення на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету – ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі №148/312/16-ц, від 14 січня 2021 року в справі №521/3011/18, від 12 листопада 2022 року в справі №359/9512/17, від 28 серпня 2025 року в справі №357/5156/23.
Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 925/1372/21, від 11 травня 2023 року у справі № 921/811/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 924/341/22).
Судом встановлено, 24 липня 2025 року між приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. та адвокатом Кусим А.В. укладено договір про надання правової допомоги № 161П.
За умовами договору про надання правової допомоги № 161П від 24 липня 2025 року клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, щодо справи за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-сировинна біржа «Галконтракт», Приватного підприємства «Фірма «Сомгіз» про визнання недійсними земельних електронних торгів з реалізації земельної ділянки, та визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо незупинення реалізації на земельних електронних торгах з реалізації земельної ділянки.
Пунктом 3.2. договору про надання правової допомоги № 161П від 24 липня 2025 року передбачено, що вартість надання правової допомоги в межах надання правової допомоги в Турківському районному суді Львівської області у справі, визначеній в п. 1.1. цього договору є фіксованою, розмір якої становить 50 000 грн. 
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Турківського районного суду Львівської області від 22 липня 2026 року прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-сировинна біржа «Галконтракт», Приватного підприємства «Фірма «Сомгіз» про визнання недійсними земельних електронних торгів з реалізації земельної ділянки, та визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо незупинення реалізації на земельних електронних торгах з реалізації земельної ділянкита призначено підготовче засідання на 15 год. 00 хв. 19 серпня 2025 року в порядку загального позовного провадження.
07 серпня 2025 року представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. – Кусий А.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 19 серпня 2025 року розгляд справи відкладено на 15 год. 30 хв 02 вересня 2025 року.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 02 вересня 2025 року позовну заяву  ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-сировинна біржа «Галконтракт», Приватного підприємства «Фірма «Сомгіз» про визнання недійсними земельних електронних торгів з реалізації земельної ділянки, та визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо незупинення реалізації на земельних електронних торгах з реалізації земельної ділянки – залишено без руху.
Надано ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків, вказаних в описовій частині ухвали, подавши у визначений ухвалою строк усі підтверджуючі документи, а також для приведення у відповідність до вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України позовної заяви.
Оголошено перерву у підготовчому засіданні до 10 год. 30 хв. 11 вересня 2025 року.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Турківського районного суду Львівської області від 02 вересня 2025 року, позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з відсутністю доказів, що підтверджують вартість майна та оплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі.
Довідкою про доставку електронного документа підтверджується, що ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 02 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 отримав 03 вересня 2025 року в особистому електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (т. 1 а.с. 105).
Однак, матеріали справи не містять доказів виконання вимог ували Турківського районного суду Львівської області від 02 вересня 2025 року про залишення позовної заяви без руху у встановлений ухвалою суду строк.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 11 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 – залишено без розгляду.
При цьому, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. 
Звернення ОСОБА_1 до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2025 у справі № 759/16936/24.
Таким чином, саме собою звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача під час звернення до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
В заяві про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн, представник відповідача не вказав, які саме дії позивача у цій справі були необґрунтованими та в чому полягала їх недобросовісність, відтак не довів наявності підстав для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку із залишенням позову без розгляду.
Надаючи оцінку обставинам справи, беручи до уваги те, що позовна заява залишена без розгляду ще у підготовчому засіданні, а також враховуючи те, що відповідач не навів необґрунтованих дій позивача, а судом таких не встановлено, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для покладення на позивача витрат відповідача на правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.
При цьому, доводи заяви про ухвалення додаткового рішення щодо неподання позивачем заперечення та/або клопотання про зменшення розміру судових витрат, є безпідставними, оскільки конструкція частини п`ятої статті 142 та частини дев`ятої статті 141 ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, у разі залишення позову без розгляду, лише у випадку необґрунтованих дій позивача, що за обставин цієї справи судом не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що заява представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича – Кусого Андрія Васильовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-сировинна біржа «Галконтракт», Приватного підприємства «Фірма «Сомгіз» про визнання недійсними земельних електронних торгів з реалізації земельної ділянки, та визнання протиправною бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо незупинення реалізації на земельних електронних торгах з реалізації земельної ділянки не підлягає до задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Додаткову ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2025 року – скасувати.
У задоволенні заяви представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича – Кусого Андрія Васильовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-сировинна біржа «Галконтракт», Приватного підприємства «Фірма «Сомгіз» про визнання недійсними земельних електронних торгів з реалізації земельної ділянки, та визнання протиправною бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо незупинення реалізації на земельних електронних торгах з реалізації земельної ділянки – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 14 травня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Шандра М.М.