154/1146/26 
3/154/497/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року          м. Володимир
Суддя Володимирського міського суду Волинської області Вітер І.Р., з участю секретаря судових засідань Багдасарової Л.А., особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Ширмер О.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Володимирського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 611307 від 10.03.2026 року вбачається, що 10.03.2026 року о 13:54 год в селі Сусваль Володимирського району по вулиці Сільській ОСОБА_1 керував електроскутером «Ліберті», без номерного знака, з явними ознаками алкогольного сп?яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився на місці зупинки та в медичному закладі, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
До суду від ОСОБА_1 та його захисника — адвоката Ширмер О.О. надійшли письмові клопотання та пояснення.
Зокрема, захисник просила визнати доданий до матеріалів справи відеозапис недопустимим та недостовірним доказом, посилаючись на те, що відеозапис не є безперервним, не фіксує моменту зупинки транспортного засобу, факту керування ОСОБА_1 електроскутером, а також, на думку сторони захисту, не узгоджується з часом та обставинами, зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, сторона захисту вказувала на порушення поліцейськими вимог щодо застосування технічних засобів відеофіксації. 
Також захисник подала клопотання про зупинення провадження у справі, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій та отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби. У зв`язку з цим сторона захисту посилалася на неможливість його належної участі у розгляді справи. 
Крім того, захисник подала клопотання про закриття провадження у справі, у якому зазначила, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог закону. На обґрунтування цього клопотання сторона захисту посилалася на відсутність законної підстави для зупинки транспортного засобу, недоведеність факту керування ОСОБА_1 електроскутером, порушення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, неналежне повідомлення особі конкретних ознак сп`яніння, відсутність направлення на огляд до закладу охорони здоров`я, а також на недопустимість окремих доказів, зібраних працівниками поліції. 
Окремо захисник звернулася з клопотанням про застосування принципу індивідуалізації адміністративного стягнення. У цьому клопотанні просила у разі вирішення питання про накладення стягнення врахувати особу ОСОБА_1 , проходження ним військової служби, участь у бойових діях, наявність поранення, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та необхідність керування транспортними засобами під час виконання службових завдань. 
Також захисник просила долучити до матеріалів справи письмові пояснення ОСОБА_1 від 07 травня 2026 року, у яких останній заперечив проти протоколу, зазначив, що був безпідставно зупинений працівниками поліції, не відмовлявся від проходження огляду, а об`єктивно не міг пройти його у зв`язку з прямуванням на службу, при цьому йому, за його твердженням, не було належним чином названо ознак алкогольного сп`яніння, не видано направлення на медичний огляд та не роз`яснено право самостійного звернення до медичного закладу. 
Крім цього, захисник подала клопотання про повне дослідження матеріалів справи у судовому засіданні, у якому просила переглянути наявний у справі відеозапис та дослідити всі письмові докази, посилаючись на необхідність повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи.
У судовому засіданні 05 травня 2026 року судом протокольною постановою відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зупинення провадження у справі. Відмовляючи у задоволенні цього клопотання, суд виходив з того, що положення КУпАП не передбачають можливості зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з проходженням особою військової служби. Стаття 130 КУпАП не належить до категорії справ, у яких участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а ОСОБА_1 не був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права через захисника, подавати письмові пояснення, докази та клопотання, а також брати участь у судовому розгляді дистанційно. За таких обставин суд не встановив об`єктивної неможливості подальшого розгляду справи та дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для зупинення провадження.
Зважаючи на наведене, суд продовжив розгляд справи по суті. Водночас, з метою забезпечення ОСОБА_1 можливості особисто реалізувати процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право надати пояснення по суті справи, судом було задоволено клопотання захисника про оголошення перерви в судовому засіданні. У зв`язку з цим у судовому засіданні оголошено перерву до 12 травня 2026 року.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що є діючим військовослужбовцем. 10 березня 2026 року він прямував з дому до місця служби, керуючи електроскутером «Ліберті» потужністю 1,2 кВт. За його твердженням, Правил дорожнього руху він не порушував, однак дорогою був безпідставно зупинений працівниками поліції.
ОСОБА_1 зазначив, що поліцейські вказували на тремтіння його рук як на одну з ознак алкогольного сп`яніння, однак таке тремтіння, за його поясненнями, має постійний характер та пов`язане зі стресовими ситуаціями, пережитими ним під час проходження військової служби. Також він заперечив перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що Правил дорожнього руху досконало не пам`ятає, тому не усвідомлював правових наслідків відмови від огляду та не знав, що мав право пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Просив суд задовольнити клопотання, подані його захисником.
Захисник ОСОБА_1 — адвокат Ширмер О.О. у судовому засіданні підтримала пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та додатково виклала основні доводи поданих нею письмових клопотань. Зокрема, посилалася на недоведеність факту керування транспортним засобом, відсутність законних підстав для його зупинки, порушення порядку направлення та проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, неналежність і недопустимість відеозапису як доказу, а також на особу ОСОБА_1 , його статус діючого військовослужбовця, участь у бойових діях та наявність поранення. Просила суд задовольнити подані клопотання та закрити провадження у справі.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи його захисника, дослідивши письмові докази та відеозапис, долучений до матеріалів справи, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд виходить з того, що стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає таку сукупність належних, допустимих, достовірних і взаємопов`язаних доказів, яка виключає інше розумне пояснення встановлених судом обставин, крім того, що адміністративне правопорушення було вчинене саме особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому сумнів може бути підставою для висновку на користь особи лише тоді, коли він є розумним, тобто ґрунтується на конкретних обставинах справи, а не на припущеннях або формальному запереченні встановлених доказами фактів.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Застосовуючи наведену норму до обставин цієї справи, суд перевірив не лише формальну наявність протоколу про адміністративне правопорушення, а й фактичні обставини події, зміст відеозапису, послідовність дій працівників поліції, пояснення ОСОБА_1 , доводи захисника, а також інші письмові матеріали справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є: будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган /посадова особа/ оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Оцінюючи докази за наведеними правилами, суд виходить із того, що кожен доказ у цій справі не має наперед встановленої сили, однак їх сукупність є послідовною, логічною, взаємопов`язаною та достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_1 .
Згідно з п. 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом наведеної норми обов`язок пройти огляд виникає не за бажанням водія і не залежить від його власної оцінки свого стану, а з моменту пред`явлення поліцейським законної вимоги пройти такий огляд у встановленому порядку.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням /проступком/ визнається: протиправна, винна /умисна або необережна/ дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина перша ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає самостійну форму адміністративного правопорушення — відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Для кваліфікації дій за цією формою не вимагається доведення фактичного перебування особи у стані алкогольного сп`яніння. Юридично значущими є факт керування транспортним засобом, наявність передбачених законом підстав для проведення огляду, законна вимога поліцейського пройти такий огляд та відмова водія від його проходження.
Згідно зі ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або малими суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або малими суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, річковим, морським або малим судном, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.
Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, річковим, морським або малим судном, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Наведені положення ст. 266 КУпАП свідчать про те, що в разі наявності у поліцейського підстав вважати, що водій має ознаки сп`яніння, такий водій підлягає огляду. Відмова від проходження огляду у встановленому законом порядку є окремою підставою адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, огляду підлягають: водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Згідно з п. 6 цього Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п. 7 цього Порядку поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Згідно з п. 8 цього Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Відповідно до п. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Отже, запах алкоголю з порожнини рота та виражене тремтіння пальців рук є нормативно визначеними ознаками алкогольного сп`яніння, наявність яких дає поліцейському підстави запропонувати водієві пройти огляд у встановленому законом порядку.
У цій справі ОСОБА_1 інкриміновано саме відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Вина ОСОБА_1 підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 611307 від 10 березня 2026 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, поясненнями ОСОБА_1 , довідкою щодо отримання ним посвідчення водія, а також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 611307 від 10 березня 2026 року вбачається, що 10 березня 2026 року о 13 год 54 хв у с. Сусваль Володимирського району Волинської області по вул. Сільській ОСОБА_1 керував електроскутером «Ліберті», без номерного знака, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки та в медичному закладі, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Із досліджених матеріалів справи також убачається, що протокол про адміністративне правопорушення був підписаний ОСОБА_1 , йому було роз`яснено його зміст, а копію протоколу він отримав. Це додатково підтверджує, що особі було зрозуміло, у чому саме її обвинувачують, та що процедура документування правопорушення була завершена належним чином.
Крім того, у матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зазначено, що огляд не проводився у зв`язку з відмовою особи від його проходження. В акті також зазначені ознаки сп`яніння, виявлені у ОСОБА_1 , зокрема запах алкоголю з порожнини рота та виражене тремтіння пальців рук.
Направлення на огляд водія транспортного засобу також містить зазначення ознак алкогольного сп`яніння та підтверджує, що працівниками поліції вчинялися дії, спрямовані на забезпечення проходження ОСОБА_1 огляду у встановленому порядку, однак останній від такого огляду відмовився.
Наявна у матеріалах справи довідка начальника СПД № 1 Володимирського РВП ГУНП у Волинській області підтверджує, що згідно з перевіркою інформаційної бази ІКС ІПНП ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане Центром ДАІ 0703, терміном дії з 07 травня 2010 року, категорії «В», «С». Ця обставина має значення для оцінки доводів ОСОБА_1 про необізнаність із Правилами дорожнього руху та правовими наслідками відмови від проходження огляду, оскільки підтверджує, що він є особою, яка отримувала право керування транспортними засобами та повинна знати основні обов`язки водія.
Особливе значення для встановлення фактичних обставин має відеозапис з нагрудної камери поліцейського тривалістю 14 хв 19 сек, який був досліджений судом у судовому засіданні.
Судом встановлено, що відеозапис розпочинається о 13 год 52 хв 15 сек. На початку відеозапису ОСОБА_1 перебуває на дорозі, сидить у шоломі безпосередньо на електроскутері. Обстановка, зафіксована на початку відеозапису, свідчить про те, що ОСОБА_1 щойно був зупинений працівниками поліції під час керування електроскутером, а не випадково перебував біля транспортного засобу чи після завершення будь-якої іншої події.
Після цього поліцейські просять ОСОБА_1 пред`явити документи, що посвідчують його особу, з`ясовують, куди він прямує, просять пред`явити посвідчення водія та встановлюють його особу. Наведена послідовність дій відповідає типовій ситуації зупинки водія транспортного засобу та перевірки документів після виявлення ознак можливого правопорушення.
О 13 год 53 хв 15 сек поліцейський запитує ОСОБА_1 , чи вживав він алкогольні напої та чи погоджується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
О 13 год 53 хв 30 сек поліцейський прямо вказує ОСОБА_1 на наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме запаху алкоголю з порожнини рота та вираженого тремтіння рук. Ці ознаки відповідають ознакам алкогольного сп`яніння, визначеним п. 3 розділу І Інструкції № 1452/735.
О 13 год 53 хв 53 сек ОСОБА_1 спочатку погоджується пройти огляд із застосуванням алкотестера.
О 13 год 54 хв 10 сек поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти до службового автомобіля для проведення подальших дій, пов`язаних з оглядом.
О 13 год 54 хв 40 сек поліцейський повторно з`ясовує у ОСОБА_1 , чи буде він проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. У відповідь ОСОБА_1 від проходження огляду відмовляється. Після цього поліцейський роз`яснює йому положення п. 2.5 Правил дорожнього руху України та права, передбачені ст. 268 КУпАП. Надалі ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.
О 13 год 55 хв 30 сек ОСОБА_1 повідомляє поліцейським про вживання алкоголю перед тим, як сісти за кермо, та зазначає, що саме тому від нього може бути присутній запах алкоголю з порожнини рота.
Ця обставина є істотною, оскільки спростовує доводи сторони захисту про відсутність у поліцейського будь-яких об`єктивних підстав для вимоги пройти огляд. Сам ОСОБА_1 фактично підтвердив джерело однієї з ознак алкогольного сп`яніння — запаху алкоголю з порожнини рота.
О 13 год 55 хв 40 сек ОСОБА_1 повідомляє поліцейським, що їде в магазин, щоб купити матері хліба. Ця обставина також має значення для оцінки доводів про його статус військовослужбовця та нібито прямування до місця служби, оскільки на відеозаписі ОСОБА_1 сам повідомив іншу мету поїздки. Крім того, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був одягнений у цивільний одяг, а саме джинси та куртку, що також не підтверджує тверджень про безпосереднє виконання ним у цей момент службових обов`язків військовослужбовця.
О 13 год 55 хв 55 сек ОСОБА_1 повідомляє поліцейським, що він є діючим військовослужбовцем. Разом з тим сам по собі статус військовослужбовця не звільняє особу, яка керує транспортним засобом, від обов`язку виконувати вимоги Правил дорожнього руху України та пройти огляд на стан сп`яніння на законну вимогу поліцейського.
О 13 год 56 хв 40 сек поліцейський повідомляє ОСОБА_1 про відсторонення його від керування транспортним засобом.
О 13 год 56 хв 55 сек поліцейський роз`яснює, що відносно ОСОБА_1 складається протокол за ст. 130 КУпАП у зв`язку з відмовою від проходження огляду. ОСОБА_1 із цього приводу істотних заперечень не висловлює.
Надалі поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення.
О 14 год 03 хв 52 сек поліцейський повідомляє ОСОБА_1 про те, що складено протокол за ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, роз`яснює його зміст. ОСОБА_1 зміст протоколу не заперечує. Після роздрукування протоколу ОСОБА_1 його підписує та отримує копію. Відеозапис завершується о 14 год 06 хв 30 сек.
Таким чином, відеозапис підтверджує не лише факт контакту поліцейських із ОСОБА_1 , а й послідовно фіксує основні юридично значущі обставини справи: перебування ОСОБА_1 на електроскутері на дорозі після зупинки поліцейськими; встановлення його особи; повідомлення йому конкретних ознак алкогольного сп`яніння; пропозицію пройти огляд; роз`яснення п. 2.5 ПДР України та прав, передбачених ст. 268 КУпАП; відмову від проходження огляду; повідомлення про відсторонення від керування; складання протоколу; роз`яснення змісту протоколу; підписання протоколу ОСОБА_1 та отримання ним його копії.
Суд також бере до уваги, що годинник на відеореєстраторі /нагрудній камері/ відстає приблизно на дві хвилини від часу, відображеного на телефоні поліцейського, екран якого періодично потрапляє в об`єктив відеозапису. Ця обставина пояснює формальну різницю у часових позначках, на яку посилається сторона захисту, та не свідчить про недостовірність протоколу або відеозапису.
Доводи захисту про те, що згідно з протоколом ОСОБА_1 керував електроскутером о 13 год 54 хв, тоді як відеозапис починається о 13 год 52 хв 15 сек і нібито саме о 13 год 54 хв він уже не рухався, суд оцінює критично. Час, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, є часом фіксації події правопорушення та оформлення поліцейським встановлених обставин, а не обов`язково секундною фіксацією моменту безпосереднього руху транспортного засобу. Відеозапис розпочинається фактично з моменту вже здійсненої зупинки, коли ОСОБА_1 перебуває на дорозі у шоломі на електроскутері, що за своїм змістом безпосередньо підтверджує обставини керування ним транспортним засобом до зупинки.
Крім того, сам ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив, що 10 березня 2026 року він рухався на електроскутері «Ліберті» з дому. На відеозаписі він також пояснює поліцейським мету своєї поїздки. Отже, факт керування ОСОБА_1 електроскутером підтверджується не лише протоколом і відеозаписом, а й поясненнями самої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За таких обставин посилання сторони захисту на різницю у часі між протоколом та відеозаписом не створює розумного сумніву щодо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Суд також враховує, що ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував перебування у стані алкогольного сп`яніння та пояснював тремтіння рук наслідками стресових ситуацій, пережитих під час військової служби. Проте такі пояснення не спростовують наявності у працівника поліції законних підстав запропонувати йому пройти огляд.
По-перше, виражене тремтіння пальців рук прямо визначене Інструкцією № 1452/735 як одна з ознак алкогольного сп`яніння. По-друге, у цій справі поліцейський вказував не лише на тремтіння рук, а й на запах алкоголю з порожнини рота. По-третє, ОСОБА_1 на відеозаписі фактично підтвердив, що перед тим, як сісти за кермо, вживав алкоголь, і саме цим пояснював наявність запаху алкоголю з порожнини рота.
Тому твердження ОСОБА_1 про інше походження тремтіння рук не усуває правомірності вимоги поліцейського пройти огляд, оскільки для виникнення такої вимоги достатньо наявності підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння, а не доведеного факту такого стану.
Суд критично оцінює і пояснення ОСОБА_1 про те, що він не знав про наслідки відмови від проходження огляду та не пам`ятає досконало Правил дорожнього руху. ОСОБА_1 є особою, яка отримувала посвідчення водія категорій «В», «С», а тому повинен знати основні обов`язки водія, зокрема обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР України. Крім того, як убачається з відеозапису, поліцейський роз`яснював йому положення п. 2.5 ПДР України та права, передбачені ст. 268 КУпАП, до складання протоколу.
Сам по собі мотив відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, у тому числі посилання на необхідність поїздки в магазин, службу, необізнаність із процедурою чи небажання проходити огляд, не має правового значення для кваліфікації дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки склад цього правопорушення є закінченим з моменту свідомої відмови водія від проходження огляду у встановленому законом порядку.
Суд також бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», у якому Велика Палата ЄСПЛ зазначила, що особи, які володіють або керують автомобілями, підпадають під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів потенційно може завдати серйозної шкоди, а ті, хто реалізували право володіти автомобілями та їздити на них, погодилися нести певну відповідальність і виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Такий підхід є застосовним і до цієї справи, оскільки ОСОБА_1 , керуючи електроскутером на дорозі, був учасником дорожнього руху та зобов`язаний був виконати законну вимогу поліцейського про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Оцінюючи всі досліджені докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що вони послідовно та взаємно підтверджують такі обставини: 10 березня 2026 року ОСОБА_1 керував електроскутером «Ліберті» у с. Сусваль Володимирського району Волинської області по вул. Сільській; у поліцейського були об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_1 має ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та виражене тремтіння пальців рук; ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку; йому було роз`яснено положення п. 2.5 ПДР України та права, передбачені ст. 268 КУпАП; ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я; після цього щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, який він підписав та копію якого отримав.
Наведені обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, направленням на медичний огляд, довідкою щодо посвідчення водія, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та частково поясненнями самого ОСОБА_1 . 
З огляду на це суд вважає, що наявні у справі докази у своїй сукупності є достатніми для висновку поза розумним сумнівом про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Таким чином, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а його вина у вчиненні цього правопорушення доведена поза розумним сумнівом.
Суд критично оцінює доводи сторони захисту, викладені у клопотаннях про визнання відеозапису недопустимим і недостовірним доказом та про закриття провадження у справі, оскільки такі доводи не спростовують встановлених судом обставин, ґрунтуються на вибірковому тлумаченні матеріалів справи та не узгоджуються із сукупністю досліджених доказів.
Щодо доводів сторони захисту про недопустимість і недостовірність відеозапису суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган /посадова особа/ оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, сам по собі факт того, що відеозапис не фіксує абсолютно кожної секунди події до моменту початку спілкування поліцейських із водієм, не є безумовною підставою для визнання такого доказу недопустимим. Відеозапис підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду, направленням на огляд, поясненнями особи та іншими матеріалами справи.
Досліджений судом відеозапис тривалістю 14 хв 19 сек не є фрагментом, який ізольовано та неповно відображає лише наслідки події. Навпаки, він фіксує послідовність ключових процесуальних дій поліцейських та поведінку ОСОБА_1 : початок спілкування після зупинки, перебування ОСОБА_1 на дорозі у шоломі безпосередньо на електроскутері, перевірку документів, встановлення особи, повідомлення йому ознак алкогольного сп`яніння, пропозицію пройти огляд, роз`яснення п. 2.5 ПДР України та прав, передбачених ст. 268 КУпАП, відмову від проходження огляду, повідомлення про відсторонення від керування, складання протоколу, роз`яснення його змісту, підписання протоколу ОСОБА_1 та отримання ним копії.
За таких обставин відеозапис є належним доказом, оскільки стосується предмета доказування у справі, а саме факту керування транспортним засобом, наявності підстав для вимоги пройти огляд, поведінки ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими, факту відмови від огляду та порядку документування правопорушення.
Суд також не встановив підстав для визнання цього відеозапису недопустимим доказом. Сторона захисту не навела обставин, які б свідчили про фальсифікацію відеозапису, його монтаж, втручання у зміст відеофайлу або неможливість ідентифікувати за ним подію, осіб чи послідовність дій. Наведені захистом посилання на нібито неповноту відеофіксації не свідчать про недопустимість доказу, а лише підлягають оцінці судом при встановленні фактичних обставин справи.
Посилання захисника на те, що відеозапис не містить моменту безпосереднього руху електроскутера, також не спростовує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Суд враховує, що на початку відеозапису ОСОБА_1 перебуває на дорозі, у шоломі, безпосередньо на електроскутері. Така обстановка об`єктивно свідчить про щойно здійснену зупинку водія працівниками поліції. Крім того, сам ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив, що 10 березня 2026 року він рухався на електроскутері «Ліберті», а на відеозаписі пояснював працівникам поліції мету своєї поїздки. Отже, факт керування підтверджується не лише протоколом і відеозаписом, а й власними поясненнями ОСОБА_1 .
Доводи сторони захисту про те, що у протоколі зазначено час керування 13 год 54 хв, тоді як відеозапис розпочинається о 13 год 52 хв 15 сек і на момент 13 год 54 хв ОСОБА_1 уже не рухався, суд вважає формальними та такими, що не мають істотного значення для правильного вирішення справи.
Час, зазначений у протоколі, у цій справі відображає час встановлення та фіксації події адміністративного правопорушення, а не обов`язково точну секунду фізичного руху транспортного засобу. Водночас відеозапис розпочинається з моменту фактичного контакту поліцейських із ОСОБА_1 після його зупинки, коли останній перебуває на дорозі на електроскутері. Крім того, на відеозаписі систематично видно екран телефону поліцейського, з якого вбачається, що годинник нагрудної камери відстає приблизно на дві хвилини від часу, відображеного на телефоні. Це пояснює формальну різницю у часових позначках і не свідчить про недостовірність протоколу чи відеозапису.
Суд також відхиляє доводи захисту про відсутність законних підстав для зупинки ОСОБА_1 та про те, що всі подальші докази нібито є недопустимими як похідні від незаконної зупинки.
По-перше, предметом розгляду у цій справі є притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не перевірка законності притягнення його до відповідальності за інше порушення Правил дорожнього руху.
По-друге, досліджені судом матеріали не підтверджують твердження захисту про безпідставність дій поліцейських. Навпаки, відеозапис фіксує ситуацію спілкування працівників поліції з особою, яка перебуває на дорозі на електроскутері, після чого поліцейські встановлюють її особу, з`ясовують обставини руху та повідомляють про наявність ознак алкогольного сп`яніння.
По-третє, навіть доводи сторони захисту про відсутність окремої постанови за інше порушення ПДР не спростовують встановленого судом факту, що після зупинки працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, які прямо передбачені Інструкцією № 1452/735, та на цій підставі правомірно запропонували йому пройти огляд.
Щодо доводів про неназвання ОСОБА_1 конкретних ознак алкогольного сп`яніння суд зазначає, що вони спростовуються змістом відеозапису та письмовими матеріалами справи.
З відеозапису вбачається, що о 13 год 53 хв 30 сек поліцейський прямо повідомив ОСОБА_1 про наявність у нього запаху алкоголю з порожнини рота та вираженого тремтіння рук. Саме ці ознаки зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду та направленні на медичний огляд. Вони відповідають п. 3 розділу І Інструкції № 1452/735, згідно з яким ознаками алкогольного сп`яніння є, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота та виражене тремтіння пальців рук.
Більше того, о 13 год 55 хв 30 сек ОСОБА_1 сам повідомив поліцейським про вживання алкоголю перед тим, як сісти за кермо, та пояснив цим наявність запаху алкоголю з порожнини рота. Отже, доводи захисту про відсутність у поліцейського об`єктивних підстав для пропозиції пройти огляд є необґрунтованими.
Суд не приймає і доводи про те, що тремтіння рук ОСОБА_1 могло бути спричинене наслідками військової служби чи пережитими стресовими ситуаціями.
Такі пояснення не спростовують правомірності вимоги поліцейського пройти огляд. Поліцейський не зобов`язаний на місці встановлювати медичну природу кожної зовнішньої ознаки. Для виникнення обов`язку водія пройти огляд достатньо наявності об`єктивних зовнішніх ознак, які згідно з Інструкцією можуть свідчити про стан сп`яніння. У цій справі таких ознак було декілька, а саме запах алкоголю з порожнини рота та виражене тремтіння пальців рук.
Щодо доводів захисту про порушення процедури огляду та ненаправлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я суд зазначає таке.
Відеозаписом підтверджено, що ОСОБА_1 пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Після первинної згоди пройти огляд із застосуванням алкотестера він змінив свою позицію та відмовився від проходження огляду. Поліцейський повторно з`ясував його позицію, роз`яснив положення п. 2.5 ПДР України, права, передбачені ст. 268 КУпАП, та запропонував пройти огляд у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.
Крім того, матеріали справи містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, у якому зазначені ознаки сп`яніння. Наявність такого направлення додатково підтверджує, що поліцейські діяли у межах процедури, визначеної ст. 266 КУпАП, Порядком № 1103 та Інструкцією № 1452/735.
За таких обставин посилання захисту на те, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я або що не було оформлено направлення, є безпідставними та спростовуються дослідженими матеріалами справи.
Суд також звертає увагу, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за саму відмову водія від проходження огляду у встановленому порядку. Тому після чіткої відмови водія від огляду як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, склад адміністративного правопорушення є закінченим. Закон не покладає на поліцейського обов`язку безкінечно повторювати пропозицію пройти огляд або переконувати водія змінити свою позицію.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не знав про право самостійного звернення до медичного закладу, також не спростовують наявності складу правопорушення. У межах цієї справи має значення те, що поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд у встановленому законом порядку, а останній від такого огляду відмовився. Самостійне звернення особи до медичного закладу після факту відмови не є передбаченою законом заміною процедури огляду, яка проводиться або забезпечується поліцейським у порядку ст. 266 КУпАП та Порядку № 1103.
Щодо тверджень сторони захисту про те, що пояснення та довідки працівників поліції не можуть бути доказами, суд зазначає, що висновок про винуватість ОСОБА_1 ґрунтується не на таких документах ізольовано, а на сукупності доказів, серед яких ключове значення мають відеозапис, протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду, направлення на огляд, факт підписання протоколу ОСОБА_1 , отримання ним копії протоколу та його власні пояснення.
Сам протокол про адміністративне правопорушення у цій справі не є єдиним доказом вини ОСОБА_1 . Його зміст узгоджується з відеозаписом та іншими матеріалами справи, а тому може бути покладений судом в основу висновку про доведеність події та складу адміністративного правопорушення.
Суд також критично оцінює доводи сторони захисту про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
У цій справі відсутні підстави для застосування п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки дослідженими доказами встановлено як подію адміністративного правопорушення, так і склад адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .
Подія адміністративного правопорушення полягає у тому, що 10 березня 2026 року у с. Сусваль Володимирського району Волинської області по вул. Сільській ОСОБА_1 , керуючи електроскутером «Ліберті», будучи водієм транспортного засобу, за наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Склад адміністративного правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_1 був спеціальним суб`єктом правопорушення — водієм транспортного засобу; об`єктивна сторона виразилася у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння; об`єктом правопорушення є встановлений порядок забезпечення безпеки дорожнього руху; суб`єктивна сторона характеризується умисною формою вини, оскільки ОСОБА_1 , після повідомлення йому ознак сп`яніння, роз`яснення вимог п. 2.5 ПДР України та прав, передбачених ст. 268 КУпАП, свідомо відмовився від проходження огляду.
Посилання ОСОБА_1 на те, що він є діючим військовослужбовцем, учасником бойових дій та має поранення, не спростовують факту вчинення правопорушення і не є підставою для закриття провадження у справі. Ці обставини можуть враховуватися судом при оцінці особи правопорушника та вирішенні питання про адміністративне стягнення у межах, визначених законом, однак вони не звільняють водія від обов`язку виконувати вимоги Правил дорожнього руху України.
Крім того, доводи ОСОБА_1 про те, що він нібито прямував на службу, не узгоджуються з відеозаписом, на якому він повідомив поліцейським, що їде в магазин купити матері хліба. Також із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був у цивільному одязі. За таких обставин суд не встановив, що на момент події ОСОБА_1 безпосередньо виконував обов`язки військової служби чи перебував у такій ситуації, яка об`єктивно унеможливлювала виконання законної вимоги поліцейського пройти огляд.
Доводи захисту про те, що огляд ОСОБА_1 мав проводитися за правилами статті 2661 КУпАП, суд також відхиляє, оскільки наведена норма регулює порядок огляду військовослужбовців у разі виконання ними обов`язків військової служби або перебування на території військової частини. Натомість у цій справі ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобом на вулицях Володимирського району, тобто як водій приватного транспортного засобу, а тому огляд на стан сп`яніння правомірно проведено за правилами статті 266 КУпАП.
Частиною 3 ст. 2661 КУпАП визначено, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Даною нормою законодавства визначено чіткий перелік обставин, за яких огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння проводиться особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, зокрема якщо є підстави вважати, що військовослужбовці у стані алкогольного сп`яніння: перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Керування військовослужбовцем приватним транспортним засобом у приватних цілях на дорогах загального користування з ознаками алкогольного сп`яніння до таких підстав не належить.
Доводи сторони захисту про те, що електроскутер «Ліберті» не є транспортним засобом, а ОСОБА_1 відповідно не є водієм у розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважає безпідставними. Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України транспортний засіб — це пристрій, призначений для перевезення людей і /або/ вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. За цим же пунктом водій — це особа, яка керує транспортним засобом. Отже, для застосування ч. 1 ст. 130 КУпАП визначальним є не лише належність засобу до механічних транспортних засобів, а його фактичне використання як пристрою для пересування особи у дорожньому русі.
У цій справі встановлено, що ОСОБА_1 керував саме електроскутером «Ліберті» потужністю 1,2 кВт, тобто колісним засобом, обладнаним електричним двигуном і призначеним для перевезення людини та мав посвідчення водія.
Отже, електроскутер «Ліберті» у контексті цієї справи є транспортним засобом, а ОСОБА_1 , який фактично керував ним на дорозі загального користування, є водієм у розумінні п. 1.10 ПДР України та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тому на нього поширювався обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР України, пройти на вимогу поліцейського огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Отже, оцінивши доводи сторони захисту у сукупності з дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що вони не спростовують факту керування ОСОБА_1 електроскутером, наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, законності вимоги поліцейського пройти огляд та факту відмови від такого огляду.
Відтак клопотання захисника про визнання відеозапису недопустимим і недостовірним доказом та закриття провадження у справі є необґрунтованим, а наведені стороною захисту доводи не спростовують установлених судом обставин та не ставлять під розумний сумнів доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Наведене вказує на беззаперечну вину ОСОБА_1 у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння як особи, яка керувала транспортним засобом, що охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, дії ОСОБА_1 кваліфіковано вірно за ч.1 ст.130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд відповідно до ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого адміністративного правопорушення, ступінь його вини, дані про особу правопорушника, його майновий стан, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Суд враховує, що ОСОБА_1 вчинив грубе порушення Правил дорожнього руху України, яке посягає на встановлений порядок забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки, керуючи транспортним засобом за наявності ознак алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Така поведінка водія є суспільно небезпечною, оскільки створює підвищений ризик настання тяжких наслідків для інших учасників дорожнього руху.
Водночас суд бере до уваги дані про особу ОСОБА_1 , зокрема те, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій та проходить військову службу в умовах воєнного стану. Зазначені обставини позитивно характеризують його особу та свідчать про виконання ним конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, однак самі по собі не усувають складу адміністративного правопорушення та не звільняють його від адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Оцінюючи клопотання захисника про застосування принципу індивідуалізації стягнення та незастосування до ОСОБА_1 додаткового адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить з такого.
Частиною першою ст. 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є імперативною та передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу з обов`язковим додатковим стягненням у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Чинний КУпАП не передбачає можливості призначення за ч. 1 ст. 130 КУпАП більш м`якого адміністративного стягнення, ніж визначено законом, не передбачає можливості звільнення особи від обов`язкового додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також не містить норми, аналогічної ст. 69 КК України.
Посилання сторони захисту на можливість застосування за аналогією положень ст. 69 КК України суд вважає необґрунтованим. Аналогія закону у питанні виду та розміру юридичної відповідальності не може застосовуватися всупереч прямій імперативній санкції норми КУпАП, оскільки це фактично означало б зміну судом передбаченого законом виду адміністративного стягнення. Суд при вирішенні справи про адміністративне правопорушення не наділений повноваженнями самостійно змінювати санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП або не застосовувати обов`язкове додаткове стягнення, прямо передбачене законом.
Тому обставини, на які посилається захисник, зокрема проходження ОСОБА_1 військової служби, наявність статусу учасника бойових дій, участь у захисті держави та потреба у керуванні транспортними засобами, можуть бути враховані судом як дані про особу правопорушника, однак не є правовою підставою для незастосування обов`язкового додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
За таких обставин клопотання захисника про застосування принципу індивідуалізації стягнення шляхом незастосування до ОСОБА_1 позбавлення права керування транспортними засобами задоволенню не підлягає.
Обставин, що відповідно до ст. 34 КУпАП пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, суд не встановив.
Обставин, що відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, суд також не встановив.
З урахуванням того, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Щодо клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 401 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом /суддею/ постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Сторона захисту просила звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, посилаючись на його статус військовослужбовця та учасника бойових дій.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні /або перевірочні/ та спеціальні збори, — у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України — у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Системний зміст наведених норм свідчить, що звільнення від сплати судового збору у таких випадках не є безумовним і не поширюється автоматично на всі судові провадження за участю військовослужбовця або учасника бойових дій. Для застосування п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» справа має бути пов`язана з виконанням військового обов`язку або службових обов`язків. Для застосування п. 13 ч. 1 цієї ж статті справа має бути пов`язана з порушенням прав особи як учасника бойових дій або з реалізацією гарантій, пільг чи інших прав, що випливають із такого статусу.
У цій справі ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, а саме відмовою водія транспортного засобу від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Предметом розгляду цієї справи не є виконання ОСОБА_1 військового обов`язку чи службових обов`язків, не вирішується питання щодо проходження ним військової служби, а також не здійснюється захист його прав як учасника бойових дій.
Крім того, як встановлено судом за матеріалами справи та дослідженим відеозаписом, на момент події ОСОБА_1 керував електроскутером на дорозі загального користування як водій транспортного засобу, був одягнений у цивільний одяг, а під час спілкування з поліцейськими повідомив, що їде в магазин купити матері хліба. Тому матеріали справи не підтверджують, що інкриміноване йому адміністративне правопорушення було пов`язане з виконанням військового обов`язку або службових обов`язків.
За таких обставин підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 12 або п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд не вбачає. Судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 у дохід держави відповідно до ст. 401 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 130, 245, 251, 252, 268, 283, 284 КУпАП, суд, —
ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн (сімнадцять тисяч гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 — адвоката Ширмер О.О. про визнання відеозапису недопустимим та недостовірним доказом — відмовити.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 — адвоката Ширмер О.О. про закриття провадження у справі — відмовити.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 — адвоката Ширмер О.О. про застосування принципу індивідуалізації стягнення та незастосування додаткового адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами — відмовити.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 — адвоката Ширмер О.О. про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 12, п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) за такими реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача /код за ЄДРПОУ/: 37993783; банк отримувача: Казначейство України /ЕАП/; код банку отримувача: 820172; рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106; призначення платежу: судовий збір, Володимирський міський суд Волинської області.
Роз`яснити, що згідно зі ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови — не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу в установлений законом строк постанова про адміністративне стягнення згідно зі ст. 308 КУпАП буде надіслана для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання правопорушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного відповідною статтею КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, а також витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.
У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом /посадовою особою/, правомочним розглядати скаргу.
Копію постанови протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої її винесено.

Суддя Ігор Вітер