ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 689/1912/25
Провадження № 22-ц/820/993/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 
секретар судового засідання Заворотна А.В.
за участю представника позивачки – адвоката Теліцина А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності на квартиру, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Телiциним Анатолієм Миколайовичем, на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 лютого 2026 року (суддя Кульбаба А.В.).
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності на квартиру.
В обґрунтування позову зазначала, що її мати ОСОБА_2 була членом Житлово-будівельного кооперативу №1 в с. Скаржинці Ярмолинецького району Хмельницької області. У 1986 році її прийняли до членів вказаного вище кооперативу на умовах членства та внесення пайових внесків. ОСОБА_2 повністю сплатила пайовий внесок за квартиру в сумі 7528 крб. 49 коп. 
На підставі заяви ОСОБА_2 , яка подавалась до сільської ради та ЖБК щодо видачі ордера на квартиру на ім`я доньки (позивачки), Виконавчим комітетом Скаржинецької сільської ради народних депутатів видано ОСОБА_3 ордер № 030166 серії ХМО від 29 грудня 1994 року на проживання в квартирі АДРЕСА_1 , житловою площею 27,00 кв.м., на склад сім`ї – 1 особа. 
У 1994 році позивачка змінила ім`я з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », а прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », у зв`язку із укладенням шлюбу. 
Зазначала, що у вказаній квартирі проживає з часу вселення, підтримує житло у належному стані, робить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги та витрати по експлуатації і ремонту кооперативного будинку. Проте не зареєструвала право власності на кооперативну квартиру в установленому законом порядку.
05 серпня 2025 року позивачка звернулася до державного реєстратора із заявою щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру за вказаною адресою. Але отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з відсутністю усіх необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності. Вказувала, що надати всі необхідні документи не має можливості, оскільки частина їх не збереглася зі спливом часу.
Враховуючи викладене, просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв.м., житловою 27,9 кв.м.
Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що за положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в закону силу Цивільного кодексу України 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ч. 3 ст. 384 ЦК України у редакції 2003 року, приписами якої встановлено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником.
Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на момент набуття права власності позивачкою на спірну кооперативну квартиру законодавством не було передбачено обов`язкової державної реєстрація прав на неї.
При цьому, зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року.
Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що у позивачки існують перешкоди в частині розпорядження нею належною їй власністю, що зумовлюється відсутністю механізмів проведення державної реєстрації правомірно набутого нею права власності на спірне нерухоме майно, з огляду на відсутність правовстановлюючого документа на кооперативну квартиру.
Зокрема, на думку скаржниці, судом першої інстанції не надано належної оцінки дослідженим в судовому засіданні доказам, а саме показам свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Зазначає, що при ухваленні рішення не враховано того, що жодним документом не було зобов`язано зберігати чеки за сплату пайового внеску, що з моменту повної сплати пройшло близько 30 років, що внески здійснювала мама позивачки, яка померла ще в 2003 році, що в разі несплати такого пайового внеску член кооперативу був би виключений з кооперативу, а відповідно і не був би виданий ордер ( п.27, 30 розділ 4 Статуту), що іншого способу захисту своїх прав окрім судового у неї не має.
Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги визнання позову представником відповідача.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Теліцин А.М. підтримав доводи апеляційної скарги.
Позивачка та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що ОСОБА_2 в 1986 році прийнята в члени Житлово-будівельного кооперативу №1 с. Скаржинці, Статут якого затверджено головою Виконкому Ярмолинецької районної ради народних депутатів. 
12 лютого 1986 року ОСОБА_2 взяла на себе обов`язок сплатити позику, отриману від Житлово-будівельного кооперативу № 1 с. Скаржинці, Ярмолинецького району в розмірі 7528, 49 рублів, протягом 20 років шляхом здійснення щомісячних платежів рівними частинами (а.с. 20). 
Згідно з протоколом №4 зборів ЖБК від 03.06.1986 здійснено розподіл квартир шляхом жеребкування, Скавронській – квартира АДРЕСА_2 (а.с. 26-27)
29 грудня 1994 року Виконавчим комітетом Скаржинецької сільської ради народних депутатів ОСОБА_3 видано ордер на квартиру АДРЕСА_1 на підставі заяви ОСОБА_2 від 20 грудня 1994 року та виписки із протоколу №13 загальних зборів ЖБК №1 від 03.10.1994 (а.с. 14, 29, 30).
Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15). 
Довідками Розсошанської сільської ради Хмельницького району №243 та № 244 від 04 серпня 2025 року підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 10.03.1989 по теперішній час (а.с. 23-24). 
Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання від 04.08.2025, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 10.03.1989 (а.с. 25). 
Відповідно до технічного паспорта на квартиру, виготовленого станом на 29.07.2013, загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 49,3 кв. м., а житлова – 27, 9 кв.м. (а.с. 6-10).
Відповідно до звіту про оцінку майна КП «Ярмолинецьке БТІ», станом на 01 серпня 2025 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 102715 грн (а.с. 31-45). 
Відповідно до свідоцтва про народження повторного, серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_2 (а.с. 13). 
Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 змінила своє ім`я на « ОСОБА_5 » (а.с. 11). 
Згідно з свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки, ОСОБА_10 (а.с. 16).
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища після укладення шлюбу 30 серпня 2014 року, позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с. 12).
Рішенням про відмову у проведенні реєстраційних дій від 07 серпня 2025 року № 80277090, позивачці відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем, оскільки подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом (а.с. 28). 
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів внесення повної сплати пайових внесків за квартиру як нею самою так і її матір`ю, яка була членом кооперативу, відповідно не доведено набуття нею права власності на спірну квартиру і його перехід в порядку спадкування до позивачки. Визнання відповідачем позову суперечить закону, а тому не приймається судом.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин першої, третьої статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про власність», чинним на момент закінчення строку для повного внесення пайових внесків, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
Відповідно до ст. 384 ЦК України (в редакції на час завершення строку виоканння зобов`язання по сплаті пайових внесків), будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.
Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі.
У статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим, позивачем належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження повної сплати пайових внесків за квартиру АДРЕСА_1 суду не надано, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.
При цьому, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги надану позивачкою довідку ОСББ «БАМ -2016» № 18А від 04.08.2025, відповідно до якої ОСОБА_2 дійсно сплатила повну вартість квартири за адресою: АДРЕСА_3 в сумі 7528,49 рублів (а.с. 22), оскільки, відповідно до приписів ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку встановленого законом. Належних доказів того, що ОСББ «БАМ -2016» на підставі первинних документів отримало відомості про повну сплату пайових внесків за квартиру АДРЕСА_1 , що ОСББ «БАМ -2016» є правонаступником Житлово-будівельного кооперативу «Скаржинці №1» суду надано не було.
Покази свідків ОСОБА_9 ОСОБА_8 , на які посилається скаржниця, також не є допустимими доказами в підтвердження факту сплати внесків, в розумінні ч. 2 ст.78 ЦПК України, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доводи в частині безпідставності відмови у задоволенні позову у зв`язку з визнанням відповідачем позову не приймаються до уваги, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв визнання позову, яке суперечить закону. У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 суд виснував, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Телiциним Анатолієм Миколайовичем, залишити без задоволення.
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач       І.В. П`єнта

Судді:        А.П. Корніюк

О.І. Талалай