Справа № 308/3563/26

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 , 
при секретарі судового засідання – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальну справу №308/3563/26 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026071170000089 від 09.02.2026 року про обвинувачення,–
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селище Середнє, Ужгородського району, Закарпатської області, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 246 КК України,
за участі сторін кримінального провадження: 
сторона обвинувачення :
прокурора – ОСОБА_4 
сторона захисту:
обвинуваченого - ОСОБА_3 
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення: 
ОСОБА_3 , у період часу з 13 год. 30 хв. по 14 год. 00 хв. 09.02.2026 діючи в порушення вимог ст. ст. 67, 69 Лісового Кодексу України, ст. ст. 5, 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 91, 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», Положення «Про регіональний ландшафтний парк місцевого значення «Притисянський», порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відтворення лісу, без спеціального дозволу, який посвідчується відповідним документом, виданим уповноваженим органом, що виразилось у пошкодженні та знищенні природних комплексів територій та об?єктів природно-заповідного фонду та зарезервованих для включення до його складу тобто діючи незаконно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, прагнучи задовольнити особисті господарські потреби за рахунок незаконної порубки дерев, перебуваючи в лісовій місцевості поблизу села Тисаагтелек Ужгородського району, Закарпатської області (координати системи GPS: 48°2747"Пн, 22°18'51"Cх), яка належить до регіонального ландшафтного парку «Притисянський», тобто являється об?єктом природно-заповідного фонду, де шляхом спилювання за допомогою ручної пили повністю відокремив стовбур від кореня двох сироростучих дерев: дерево «N?1» породи «Тополя» діаметром пня біля шийки кореня 16 см.; дерево «N?2» породи «Тополя» діаметром пня біля шийки кореня 16 см., тобто здійснив незаконну порубку дерев на території природно-заповідного фонду, чим спричинив матеріальної шкоди Великодобронській територіальній громаді Ужгородського району Закарпатської області, яка здійснює охоронне зобов?язання щодо регіонального ландшафтного парку «Притисянський» на суму 22 312,80 грн. (двадцять дві тисячі триста дванадцять гривень вісімдесят копійок).
Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у незаконній порубці дерев на території природно-заповідного фонду вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 246 КК України.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. По суті фактичних обставин справи пояснив, що в один із днів лютого 2026 року, точної дати не памятає, він їхав на автомобілі разом зі своїм другом Слободським з міста Ужгород в село Тисаагтелек до дівчини. Вони захотіли зробити пікнік, для чого йому потрібні були дрова, після чого він пооблизу села пішов у лісову місцевість де за допомогою пилки зрізав два дерева породи «Тополя», які потрібні були йому у якості дров. Зазначив, що тим часом біля них проїжджав екіпаж поліції, та після того як працівники поліції побачили, що він зрізав дерева, його затримали. Зазначив, що йому було невідомо про те, що на тій території знаходиться заповідник і там неможна зрізати дерева.
Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без їх участі. 
Враховуючи,що потерпілий не був свідком, очевидцем вказаної події, з огляду на наявність заяви представника потерпілого про розгляд справи без участі, зважаючи на відсутність заперечень зі сторони інших учасників процесу, суд, керуючись ст. 325 КПК України, ухвалив рішення про проведення судового розгляду за його відсутності. 
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю. 
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як незаконна порубка дерев на території природно-заповідного фонду, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 246 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
Відповідно до ч. 3 ст. 246 КК України Незаконна порубка дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду  вчинені у заповідниках або на територіях чи об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах, - караються штрафом від тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років, або позбавленням волі на той самий строк.
Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 246 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності із законом.
Обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, поводиться адекватно. Тому суд визнає його осудним та відповідальним за скоєне.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до статті 67 КК України не встановлено.
Щодо призначення покарання:
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року “ Про практику призначення кримінального покарання”, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч.2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).
В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].
Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).
Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 246 КК України відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, згідно довідки КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» ОСОБА_3  не спостерігається у лікарів психіатра та фтизіатра, згідно характеристики Середнянської селищної ради за місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно наданої до суду Досудової доповіді від 30.04.2026 року, яка надана ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області щодо обвинуваченого ОСОБА_3 зазначено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень на протиправну поведінку оцінюється як високий; рівень небезпеки для суспільства – середній рівень; ризик шкоди життю і здоров`ю – низький рівень; ризик вчинення повторного кримінального правопорушення – середній рівень, а відтак орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства ( у т.ч. окремих осіб).
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідно й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд,  реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання на певний строк у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 3 ст. 246 КК України та можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання, а тому суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому обов`язків згідно ст.76 КК України. 
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід
Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.
Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про існування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 чинного запобіжного заходу будь – якого виду.
Клопотань у порядку, передбаченому ст. 331 та главою 18 КПК України, про застосування до обвинуваченої будь-якого запобіжного заходу, від сторони обвинувачення не надходило.
Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази і арешт майна 
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України. 
Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. 
Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Заходи забезпечення кримінального провадження
Частиною 4статті 174 КПК України визначено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації. 
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2026 року було накладено арешт на речі, а саме: 2 стовбури дерев породи «тополя», які передано на відповідальне зберігання майстру лісу гр. ОСОБА_5 , пилу з дерев`яними ручками, яку поміщено до поліетиленового пакету опечатаного биркою з підписами понятих та слідчого.
Оскільки, 2 стовбури дерев породи «тополя», які передано на відповідальне зберігання майстру лісу гр. ОСОБА_5 , пила з дерев`яними ручками, яку поміщено до поліетиленового пакету опечатаного биркою з підписами понятих та слідчого не підлягають спеціальній конфіскації, та судом не призначено покарання у виді конфіскації майна суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення покладені ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2026 року.
Процесуальні витрати
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.
Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.
У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Матеріали кримінального провадження не містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертиз. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 246 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1  від відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі, якщо він протягом одного року та шість місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення з покладенням на засудженого ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: 
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. 
Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1  - не обирати.
Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2026 року на: 2 стовбури дерев породи «тополя», які передано на відповідальне зберігання майстру лісу гр. ОСОБА_5 , пилу з дерев`яними ручками, яку поміщено до поліетиленового пакету опечатаного биркою з підписами понятих та слідчого - скасувати.
Речові докази:
- 2 стовбури дерев породи «тополя», які передано на відповідальне зберігання майстру лісу гр. ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили - залишити у володінні регіонального ландшафтногопарку «Притисянський»;
- пилу з дерев?яними ручками після набрання вироком законної сили - повернути фактичному володільцю ОСОБА_3 .
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою –в той же строк із моменту отримання його копії.  
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні. 
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1