ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2206/25  Номер провадження 22-ц/814/1125/26	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Лобова О.А., Панченка О.О.,
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Калінін Сергій Костянтинович, на рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2025 рокуТовариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс») звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.
В позовній заяві посилалося на те, що 09 липня 2020 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №ПКК/18014, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» надало відповідачу кредитні кошти. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, загальний розмір якої, станом на 08 листопада 2023 року складає 163212,24 грн, з яких строкова заборгованість за тілом кредиту – 0,00 грн, прострочена заборгованість за тілом кредиту – 94463,03 грн, прострочена заборгованість за відсотками – 68749,21 грн.
За період з 09 листопада 2023 року по 28 лютого 2025 року на суму заборгованості, відповідно до умов договору, нараховано відсотки за користування кредитом в розмірі 65012,88 грн.
Загальна сума заборгованості за договором складає 228225,12 грн.
08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Марин-Фінанс») укладено договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» права грошової вимоги до боржників за договорами, зокрема, за договором №ПКК/18014 від 09 липня 2020 року відносно ОСОБА_1 
12 грудня 2024 року рішенням № 12/12/24-1 ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» змінило найменування на ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс».
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 вищезазначену заборгованість за кредитним договором, витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн та судовий збір.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2025 року позов ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №ПКК/18014 від 09 липня 2020 року у розмірі 228225,12 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» на відшкодування понесених судових витрат 8422,40 грн. 
Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2025 року не погодився відповідач, в інтересах якого діє представник - адвокат Калінін С.К., та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, прохала скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2025 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Також відповідач просив стягнути з позивача судові витрати за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 6000,00 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що рішення ухвалене без належного дослідження усіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зауважує, що позивачем не надано доказів перерахування коштів відповідачу на виконання кредитного договору; розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом з якого неможливо встановити механізм нарахування заборгованості; позивач не довів право переходу вимоги до відповідача за кредитним договором.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Прийнявши участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача – адвокат Альховська І.Б. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Калінін С.К., подав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за його відсутності. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом встановлено, що 09 липня 2020 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладений договір кредитної лінії №ПКК/18014, умовами якого передбачено надання позичальнику кредиту на таких умовах: максимальна сума кредитного ліміту – 200000,00 грн; термін (строк) кредитної лінії – до 08 липня 2023 року; процентна ставка – 30% річних з дати укладення договору, крім пільгового періоду, до дати повернення кредиту в повному обсязі.
Орієнтовна загальна вартість кредиту для клієнта – 240500,00 грн.
08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» укладений договір факторингу (а.с. 8-9).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 08 листопада 2023 року ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» набуло право вимоги до відповідача загальну суму 163212,24 грн.
Згідно з наданого розрахунку, заборгованість відповідача станом на 08 листопада 2023 року складає 163212,24 грн, з яких: строкова заборгованість за тілом кредиту – 0,00 грн, прострочена заборгованість за тілом кредиту – 94463,03 грн, прострочена заборгованість за відсотками – 68749,21 грн, сума заборгованості за відсотками за період з 09 листопада 2023 року по 28 грудня 2025 року - 65012,88 грн.
Всього розмір заборгованості відповідача за договором складає 228225,12 грн.
12 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» змінило найменування на ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» (а.с. 11).
Позиція апеляційного суду
Щодо укладення договору
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Приписами статей 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За положеннями статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З матеріалів справи вбачається, що 09 липня 2020 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №ПКК/18014, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» надало відповідачу кредитні кошти, а саме: відкрило поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, випустило платіжну карту CREDIT CARD INSTANT МС до 08 липня 2023 року (включно); максимальний ліміт кредиту 200000,00 грн; процентна ставка за користування кредитною лінією 30,00 % (фіксована).
За правилами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
На підтвердження виникнення договірних відносин між відповідачем та первинним кредитором та перерахування грошових коштів позивачем було надано додаток про відкриття кредитної лінії №ПКК/18014 та анкету-заявку № 18014, з наданих документів вбачається, що перерахування коштів відбулося шляхом відкриття кредитної лінії та випуску кредитної карти.
Отже, суд першої інстанції правильно вказав, що між відповідачем та первісним кредитором виникли договірні відносини, з даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Щодо періоду, за який стягується заборгованість 
Відповідно до частин першої, п`ятої-сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У пункті 52 постанови Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі 916/735/23 викладено висновок про те, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.
Як було вказано, на підтвердження перерахунку коштів відповідачу позивачем надано інформацію про відкриття поточного рахунку з електронним платіжним засобом у гривні, максимальний ліміт кредиту 200000,00 грн; процентна ставка за користування кредитною лінією 30,00 % (фіксована).
В той же час, на підтвердження заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 28 лютого 2025 року (а.с. 19).
Заперечуючи проти даного розрахунку заборгованості та вказуючи, що він є неналежним доказом, відповідач, на його спростування, не надав своїх розрахунків та, маючи доступ до свого рахунку, виписку, яка б спростовувала правильність проведення нарахувань.
З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 8 листопада 2023 року строкова заборгованість за тілом кредиту – 0,00 грн, прострочена заборгованість за тілом кредиту – 94463,03 грн, прострочена заборгованість за відсотками – 68749,21 грн, а за період з 09 листопада 2023 року по 28 лютого 2025 року на суму заборгованості, відповідно до умов договору, нараховано відсотки за користування кредитом в розмірі 65012,88 грн.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що договір про відкриття кредитної лінії №ПКК/18014 від 09 липня 2020 року укладений до 08 липня 2023 року включно.
З наданого позивачем додатку № 1 до договору факторингу від 08 листопада 2023 року вбачається, що первісний кредитор розрахував заборгованість відповідача в межах кредитного договору і саме таку заборгованість висунув до сплати позивач у своїй досудовій вимозі (а.с.15), в той же час позивач звернувся до суду з вимогою стягнути також заборгованість за період з 09 листопада 2023 року по 28 лютого 2025 року, яка нарахована після закінчення строку дії договору.
Зважаючи на вище вказане, суд апеляційної інстанції не може в повній мірі погодитися з рішенням суду в частині визначення розміру заборгованості і, зважаючи на вище наведене, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 163212,24 грн (228225,12 грн - 65021,88 грн).
Щодо відступлення права вимоги
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором.
Як було вказано вище, 08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» права грошової вимоги до боржників за договорами, зокрема, за договором №ПКК/18014 від 09 липня 2020 року відносно боржника ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на підтвердження відступлення права вимоги позивачем надано копію витягу з договору факторингу (а.с.9- 10) де вказано всі істотні умови договору. Також, на підтвердження факту переходу права вимоги за договором з відповідачем позивач надав додаток до договору факторингу від 08 листопада 2023 року, де під № 1386 зазначене прізвище, ім`я, по батькові відповідача, його ідентифікаційний номер, номер кредитного договору укладеного з відповідачем та дата його укладення, а також заборгованість, на час укладення договору факторингу.
Отже, з наданих документів встановлено, що відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором - ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс». 
У постановах Верховного Суду, зокрема, від 18 жовтня 2023 у справі № 905/306/17, від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 вказано, що «Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є: належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, докази на підтвердження оплати за договором».
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про набуття позивачем прав вимоги до відповідача за договором відкриття кредитної лінії №ПКК/18014 від 07 вересня 2020 року, з даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, а твердження відповідача спростовуються матеріалами справи в їх сукупності.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню. 
Отже, рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2025 року у частині стягнення заборгованості за період з 09 листопада 2023 року по 28 лютого 2025 року в розмірі 65012,88 грн не підлягає задоволенню з огляду на викладене, відповідно, необхідно змінити рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2025 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині судового збору за подачу позовної заяви та стягнення витрат за правничу допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції. 
Зважаючи на вище викладене, позов ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №ПКК/18014 від 09 липня 2020 року у розмірі 163212,24 грн.
Щодо судових витрат 
Щодо розподілу витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді першої інстанції
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, відповідно, позовні вимоги ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» задоволено на 71,51% тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: зі сплати судового збору за подачу позову пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме – 1958,44 грн; витрати на правничу допомогу понесені позивачем в суді першої інстанції пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме – 4290,60 грн; а за подачу апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1035,21 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції
Як вже зазначалося, в апеляційній скарзі, крім іншого, було заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником – адвокатом Калініним С.К., разом апеляційною скаргою, було подано до суду: ордер на надання правничої (професійної) допомоги адвокатом Калініним С.К. у Полтавському апеляційному суді; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2212 виданого на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 26 червня 2018 року № 11; копію договору про надання професійної правничої допомоги від 31 жовтня 2025 року № бн/25, згідно умов якого Олос О.О. доручає адвокатському бюро «Калінін і Партнери» обов`язки щодо надання правничої допомоги по оскарження у Полтавському апеляційному суді рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2025 року у справі за позовом ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, також, суд апеляційної інстанції зауважує, що додатком № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 31 жовтня 2025 року № бн/25 було узгоджено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує за надану в межах цього договору правову допомогу становить 6000,00 грн, крім того додатком № 3 до договору про надання професійної правничої допомоги від 31 жовтня 2025 року № бн/25, а саме в акті виконаних робіт вказано, які саме послуги було надано клієнту адвокатомта вказано час, витрачений та вартість послуг.
Апеляційна скарга та додані до неї документи були направлені представником - адвокатом Калініним С.К. до електронного кабінету позивача, що підтверджується квитанцією про доставку від 04 листопада 2025 року документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.
Згідно з положеннями частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Як установлено в частині другій статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. 
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17).
Саме на сторону, яка подає клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а не на суд, покладено обов`язок доказування неспівмірності таких витрат.
Суд апеляційної інстанції зважаючи, що позивач не заперечував проти заявленого стороною відповідача розміру витрат на правничу допомогу та враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено на 28,49%, приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1709,40 грн, пропорційно задоволеним апеляційним вимогам.

Керуючись статтями 137, 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Калінін Сергій Костянтинович – задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2025 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині стягнення судового збору - змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №ПКК/18014 від 09 липня 2020 року в розмірі 163212,24 грн (замість 228225,12грн).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 1958,44 грн (замість 2738,70 грн), а також 4290,60 грн витрат на правничу допомогу (замість 6000,00 грн).

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2025 року – залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1035,21 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» на користь ОСОБА_1  кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1709,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 травня 2026 року.

Головуючий       В.П. Пікуль
Судді         О.А. Лобов

О.О. Панченко