П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року м. Київ

Справа №940/1353/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/8881/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Самсоненка Р.В. 11 лютого 2026 року в м. Тетіїв,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Погребищенської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позовні вимоги мотивовані тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 14 травня 2013 року по 07 серпня 2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розлучення діти проживають з матір`ю - позивачем у справі. 
Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків із виховання дітей, не забезпечує їх матеріально та не піклується про них належним чином. Аліменти відповідач не сплачує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по аліментах за період з 01 листопада 2024 року по 01 травня 2025 року. 
Згідно з характеристиками з навчальних закладів батько до школи не з`являється, не цікавиться життям та навчанням дітей. 
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не бажає змінювати поведінку по відношенню до своїх дітей, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 11 лютого 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Погребищенської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено.
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання неповнолітніх синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Погребищенської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.
Рішення мотивоване тим, що позивачем не обґрунтовано належними доказами, в чому полягає злісне небажання відповідача виконувати свої обов`язки по вихованню дітей, при цьому доказів того, що до останнього застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей, що він притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями чи вживає наркотичні засоби, суду не надано. Під час розгляду справи не встановлено будь-яких даних, які б свідчили про нагальну необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його неповнолітніх синів та відповідно розрив сімейних зв`язків між синами та батьком. Тому суд дійшов висновку про недоцільність застосування до відповідача крайнього заходу впливу у виді позбавлення його батьківських прав. На переконання суду, за обставин встановлених судом, позбавлення батьківських прав батька не призведе до безумовного покращення життя неповнолітніх синів. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. А тому суд вважав, що матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги.

Не погодилася із рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 , її представником - адвокатом Порхун О.П., подано апеляційну скаргу, в якій вона зазначає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що за час розгляду справи в суді батько дітей не виявив бажання виправити свою поведінку відносно дітей або хоч якось проявитись в їх житті. Жодного інтересу та зацікавленості до судової справи відповідач не виявив.
Звертає увагу, що позивач надавала до суду характеристики на дітей з навчальних закладів, в яких вказано, що батько дітей до школи не з`являвся, життям і навчанням дітей не цікавиться.
Вказує, що до позову було надано довідку Тетіївського відділу ДВС від 29 травня 2025 року, якою підтверджується, що з 01 листопада 2024 року ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей не отримувала.
Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував докази по справі, не врахував позицію відповідача, який визнав позов та не заперечував факту систематичного ухилення від своїх батьківських обов`язків, не врахував висновку органу опіки й піклування про доцільність позбавлення батьківських прав.
Вважає, що в матеріалах справи містяться достатні та переконливі докази того, що відповідач на протязі тривалого часу систематично, без поважних причин ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не виховував їх, не піклувався про здоров`я синів, їх фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створював належні умови для розвитку їх природних здібностей. 
Крім того, суд взагалі не надав оцінку поясненням дітей в судовому засіданні, які вказують на відсутність сприйняття ними ОСОБА_2 як батька, тобто між ними вже фактично втрачено родинний зв`язок. В рішенні суд першої інстанції не обґрунтував причин залишення цього факту поза увагою.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення Тетіївського районного суду Київської області від 11 лютого 2026 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи.

Правом подачі відзиву відповідач не скористався.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в порядку визначеному процесуальним законом, причини неявки суду не повідомили. А тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність вказаних осіб. 

В порядку ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Фактичні обставини справи.

Відповідно до справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі із 14 травня 2013 року, який розірвано рішенням Тетіївського районного суду Київської області (справа № 940/322/20) від 03 червня 2020 року(а.с. 8).
Від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 6,7).
Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов № 10 від 04 липня 2025, складеного комісією виконавчого комітету Погребищенської міської ради ОСОБА_1 разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але проживають в будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_9 (а.с. 9).
Згідно із актом обстеження умов проживання від 30 грудня 2024 року, складеного комісією служби у справах дітей виконавчого Погребищенської міської ради ОСОБА_1. працює оператором свинарських комплесів ПП «Михайлівський лан», виховує двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом зі своїми батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Умови проживання в будинку задовільні, в будинку чисто, речі впорядковані, тепло, наявні зручні меблі, побутова техніка. Для виховання та розвитку дітей облаштовано окремі спальні місця, робоче місце, наявний одяг та взуття відповідного віку та сезону. Діти навчаються в КЗ «Довгалівська гімназія Погребищенської міської ради» (а.с. 10).
З характеристик, виданих КЗ «Довгалівська гімназія Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області» від 02 липня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_3 навчається в 8 класі, а ОСОБА_4 навчається в 6 класі. Мама приділяє належну увагу вихованню дітей. Постійно підтримує зв`язок з школою та класними керівниками, систематично відвідує батьківські збори. Батько не з`являється до школи, не цікавиться життям та навчанням дітей (а.с. 11-12).
Згідно із довідки Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 35613 від 29 травня 2025 року ОСОБА_1 не отримувала аліменти від ОСОБА_2 за період з 01 листопада 2024 року по 01 травня 2025 року. Відповідно до виконавчого листа № 2/940/3720 від 16 січня 2020 року Тетіївського районного суду Київської області ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на утримання синів: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 20 листопада 2019 року і до повноліття дітей. Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 22 травня 2025 року становить 140316,24 грн. (а.с. 13-14).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Погребищенської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав № 479 від 13 листопада 2025 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 86-89).
Згідно із заяви від 16 жовтня 2025 року, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин В.Г., зареєстрованої в реєстрі за № 1164 вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього насильства (фізичного чи психічного тиску) з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, цією заявою ствердив, що він не заперечує проти позовної заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про позбавлення його батьківських прав по відношенню до його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З правовими наслідками цієї заяви він ознайомлений (а.с. 112).

Застосовані норми міжнародного на національного права.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до змісту статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно із статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до частин 1-4 статті 164 СК України:
1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
2. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.
3. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
4. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 19 лютого 2025 року в справі № 182/3090/22, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22 та інші).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зав`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року в справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 22 січня 2025 року в справі № 336/13092/23, від 19 лютого 2024 року в справі № 159/2012/23 та інших.
Верховний Суд наголошував, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 05 лютого 2025 року в справі № 144/924/24, від 04 грудня 2024 року в справі № 133/747/23 та інші).
Під час розгляду судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (згідно із частиною четвертою статті 19 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22).

Верховним Судом у постановах від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 1915/2789/12 та інших акцентовано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)).

У постанові Верховного Суду у складі від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц зазначено, що «позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав».

Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони є батьками двох синів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Звертаючись у суд із позовом ОСОБА_1 посилалась на неналежне виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків. Вказала, що відповідач, як батько, не приймає участі у вихованні дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не поважає гідність дійти, не готує їх до самостійного життя та правці.
У даному випадку колегія суддів вважає, що врахувавши те, що позивач не довів навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав, передбачених ч.1 ст.164 СК України, для застосування до ОСОБА_13 такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та Погребищенської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав № 479 від 13 листопада 2025 року, згідно з яким міська рада вважала за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_13 відносно синів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками.
Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, позивач не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно синів, що могли б бути підставою для позбавлення його батьківських прав.
Таким чином, з урахуванням якнайкращих інтересів дітей та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_13 батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому.
У даній справі не встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дітей.
Отже, встановивши відсутність фактів злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо синів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
При цьому, суд першої інстанції правильно взяв до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу у разі доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку.
Таким чином, розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Щодо посилань апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи є нотаріально посвідчена заява ОСОБА_13 про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, колегія суддів вважає зазначити наступне.
Згідно з ч.1 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Даний висновок апеляційного суду ґрунтується на правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19).
Також колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 зазначив, що в розумінні приписів ст.206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на викладені норми права заяви відповідача від 26 липня та 27 жовтня 2022 року, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. 
Отже, встановивши, що підстави для задоволення позову відсутні, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги заяву відповідача, в якій ним фактично визнаються заявлені позивачем вимоги, оскільки вказане суперечить інтересам дітей.
З цих же підстав й колегія суддів не приймає до уваги нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_13 про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо синів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Крім того, колегія суддів зауважує, що при з`ясуванні думки дітей в судовому засіданні районного суду, вони вказали, що батько останнім часом з ними не спілкується та не відвідує, однак зазначили, що коли вони проживали разом його ставлення до них було добре. А в минулому році батько вітав ОСОБА_12 з днем народження.
З указаного вбачається, що діти мають чіткий запит на спілкування з батьком і потребують його уваги, що вказує на відсутність необхідності позбавлення прав, а на потребу активізації відповідачем дій щодо їх виховання.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_13 попередивши його про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дітей.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. А те, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав не відповідає моральним засадам суспільства, а також порушує якнайкращі інтереси дітей, які мають бажання спілкуватися з батьком та хочуть щоб він був присутнім в їхньому житті.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому це рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 11 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук