Миколаївський районний суд Миколаївської області

Справа № 487/6063/25
Провадження № 2/945/968/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі
головуючої судді Павленко І.В.,
за участю секретаря судового засідання Сербіної К.Ю.,
учасники справи - не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Відповідно до розпорядження голови Заводського районного суду міста Миколаєва № 3/2025 від 21 серпня 2025 року, справу № 487/6063/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, на підставі ч. 6 ст. 31 ЦПК України, направлено до Миколаївського апеляційного суду для вирішення питання про визначення підсудності.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 22 серпня 2025 року визначено підсудність розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя Миколаївському районному суду Миколаївської області.
27 серпня 2025 року на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшла цивільна справа № 487/6063/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 серпня 2025 року справу розподілено та передано головуючому судді (судді-доповідачу) Павленко І.В.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01.09.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09.09.2025 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. 
Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження.
15.09.2025 на електронну адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшла заява про залишення позовних вимог в частині розірвання шлюбу без розгляду, підписана ОСОБА_1 11.09.2025.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06.10.2025 заяву ОСОБА_1 про залишення позовних вимог в частині розірвання шлюбу без розгляду, що надійшла на електронну адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області 15.09.2025, не підписана ЕЦП - повернуто заявнику без розгляду. 
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2025 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання у справі та явку позивача визнано обов`язковою. 
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18.12.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя залишено без розгляду.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10.02.2026 ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2025 року скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24.03.2026 закрито провадження у справі № 487/6063/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки рішенням Вітовського районного суду Миколаївської області від 22.09.2025 № 487/6751/25 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. В іншій частині постановлено продовжити розгляд позовних вимог. Закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Призначено справу до судового розгляду по суті.
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 25 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем - ОСОБА_2 . Заводським відділом державно реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 554. За період шлюбних відносин у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Заводським відділом державно реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 02 вересня 2014 року зроблено відповідний актовий запис за № 127. За час шлюбних відносин ними за спільні набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на вказану квартиру зареєстроване за позивачем. Указана квартира є спільним сумісним майном подружжя, оскільки набута під час шлюбу та за спільні кошти подружжя. Тому просить суд визнати за ОСОБА_1 у порядку спільного поділу майна подружжя право власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , визнати за ОСОБА_2 у порядку спільного поділу майна подружжя право власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
До позовної заяви також додано заяву ОСОБА_2 (відповідача), в якій він, користуючись правом, передбаченим ч. 1 ст. 206 ЦПК України, повністю визнає заявлені вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Розгляд справи просить проводити за його відсутності. Вказує, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі.
10.11.2025 через систему «Електронний суд» відповідачем ОСОБА_2 повторно подано заяву в якій він зазначив, що позовні вимоги в частині поділу майна подружжя підтримує в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 у підготовче засідання не з`явилась. Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, оскільки у зв`язку з військовим станом тимчасово проживає за межами міста Миколаєва.
Судом зроблено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України в Миколаївській області з метою підтвердження актуальної та дійсної адреси позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлено, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Судові повістки про виклик до суду направлялась позивачу за адресою її реєстрації, однак повернулись з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».
19.02.2026 до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшла заява ОСОБА_1 в якій вона повідомила, що не має можливості виконати ухвалу, якою визнано її явку обов?язковою, оскільки на теперішній час разом із неповнолітньою дитиною проживає у місті Одеса. Донька відвідує в Одесі навчальний заклад і у разі прибуття на судове засідання у місто Миколаїв вона залишиться в Одесі сама, що враховуючи війну в Україні та постійні повітряні тривоги може свідчити про певну загрозу для її життя та здоров?я. 
Крім того, звертає увагу суду, що у неї відсутня можливість встановити із судом відеоконференц зв?язок, оскільки суди у місті Одеса посилаючись на постійні повітряні тривоги, відсутність електропостачання та зайнятість залів судових засідань не мають можливості проводити судові засіданні в режимі відео конференції з іншими судами.
Також позивач зазначає, що не може встановити відеоконфернц зв?язок із особистого пристрою у зв?язку з відсутністю ЕЦП та у зв?язку із цифровою необізнаністю для його генерації.
Одночасно повідомляє суд, що підставою для реєстрації за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 було рішення суду про визнання за нею права власності на вказану квартиру. Звертає увагу, що грошові кошти, які були передані нею ОСОБА_4 за договором позики від 19 жовтня 2015 року були спільною власністю із відповідачем, тому квартиру хоча і було зареєстровано за нею, проте вона є її із ОСОБА_2 спільною сумісною власністю подружжя.
Вважає, що в матеріалах справи наявні всі докази для своєчасного та об?єктивного вирішення справи по суті позовних вимог.
Просить суд врахувати обставини викладені нею у цій заяві, здійснити розгляд справи по суті за її відсутності, у зв`язку з неможливістю прибуття у судове засідання. Позовні вимоги в частині поділу майна подружжя підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. 
Вказана заява направлена позивачем на адресу суду Новою поштою, тобто в тому самому порядку, як була подана апеляційна скарга, яка була прийнята та розглянута судом апеляційної інстанції. 
Відповідно до телефонограми секретаря судового засідання Щербина С.С. повідомлена про те, що судове засідання у справі призначено на 10.06.2026 на 13:00. 
Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик до суду в електронний кабінет, яка була доставлена 21.04.2026.
Як вже згадувалось, до позовної заяви додано заяву ОСОБА_2 , в якій він розгляд справи просить проводити за його відсутності. 
10.11.2025 через систему «Електронний суд» подав заяву, в якій просив судові засідання проводити за його відсутності, у зв`язку із зайнятістю. 
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі у відсутності учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що з 25.10.2013 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить оригінал свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .
Рішенням Вітовського районного суду Миколаївської області від 22.09.2025 у справі № 487/6751/25 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2015 у справі № 487/8386/15-ц (провадження № 2/487/3278/15) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності задоволено. Визнано право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (інн НОМЕР_3 ) на квартиру АДРЕСА_3 .
Право власності набуто внаслідок не виконання відповідачем договору позики. При цьому, договір позики укладено 19.10.2015, тобто в період шлюбу.
Право власності на вищезгадане нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.09.2025 року № 441718452.
З відповіді № 1802633 від 22.09.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також вбачається, що ОСОБА_1 на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєві від 16.11.2015 № 487/8386/15-ц на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 206,8 кв.м, житловою площею 96,7 кв.м.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
19.02.2026 до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшла заява ОСОБА_1 в якій вона повідомила, що підставою для реєстрації за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 було рішення суду про визнання за нею права власності на вказану квартиру. Звертає увагу, що грошові кошти, які були передані нею ОСОБА_4 за договором позики від 19 жовтня 2015 року були спільною власністю із відповідачем, тому квартиру хоча і було зареєстровано за нею, проте вона є її із ОСОБА_2 спільною сумісною власністю подружжя. Вважає, що в матеріалах справи наявні всі докази для своєчасного та об?єктивного вирішення справи по суті позовних вимог. Просить суд врахувати обставини викладені нею у цій заяві. Позовні вимоги в частині поділу майна подружжя підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Як вбачається з описаного вище руху даної справи, суд здійснив всі можливі заходи з метою виклику позивачки у судове засідання для надання пояснень. В той же час, з урахуванням постанови Миколаївського апеляційного суду від 10.02.2026, якою вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , тобто встановлено що саме ОСОБА_1 виявила волю на поділ майна подружжя, а також враховуючи заяву позивачки, яку вона надіслала на адресу суду 19.02.2026 кур`єрською службою та телефонограм від 30.04.2026, 22.04.2026, 26.05.2026, якими особисто позивачу було повідомлено про розгляд справи за телефоном вказаним нею при відправлені заяви кур`єрською службою, де вона ще раз наголосила на підтриманні позовних вимог, суд приймає обставину, яка визнається учасниками справи, та не підлягає доказуванню, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки позивачка визнала та підтвердила, грошові кошти, які були передані нею ОСОБА_4 за договором позики від 19 жовтня 2015 року були спільною власністю із відповідачем.
Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Крім того якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 343/1294/18(провадження № 61-14494св20).
Судом враховано, що як позивачем так і відповідачкою визнано, що спірне майно сторонами було набуто саме в офіційно зареєстрованому шлюбі. Отже у справі, яка розглядається судом, презумпція спільності права власності подружжя на набуте в період шлюбу майно сторонами не спростована, таке майно вважається спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у спірному майні є рівними.
Отже, системний аналіз вищенаведених норм закону, дає правові підстави суду визнати, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Також суд враховує заяву ОСОБА_2 (відповідача), додану до позовної заяви, в якій він повністю визнає заявлені вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Розгляд справи просить проводити за його відсутності. Вказує, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. А також заяву від 10.11.2025 подану через систему «Електронний суд» відповідачем ОСОБА_2 в якій він зазначив, що позовні вимоги в частині поділу майна подружжя підтримує в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 142, 206, 265, 268, 272, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на (одну другу) частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на (одну другу) частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2507,33 грн.
Головному управлінню Державної казначейської служби України у Миколаївській області повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 2507,33 грн судового збору, сплаченого нею 03.09.2025 на підставі квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки: 1.291307471.1 за реквізитами: Отримувач коштів Миколаїв.ГУК/Миколаївськ. р-н/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37992030, Банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.), Рахунок отримувача UA868999980313151206000014230, Код класифікації доходів бюджету 22030101 (всього квитанція на суму 3804,00 грн).
Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Дата складення повного судового рішення 10 червня 2026 року.

Суддя І.В. Павленко