Справа № 487/7467/25 
Провадження № 2/487/438/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 року м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді - Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А., представника позивача адвоката Голубенка Д.К., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -
ВСТАНОВИВ:
03.10.2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Голубенко Д.К. звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя
Відповідно до позову представник позивача просив:
стягнути з відповідача на користь позивачки вартість 1/2 частини автомобілю марки LEXUS, модель NX-200, 2021 р.в., номер кузову № НОМЕР_1 , (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ), у розмірі 594890,00 грн.;
визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 боргові зобов`язання у сумі 157696,36 грн., з яких 74339,14 грн. - прострочене тіло кредиту, 83357,22 - відсотки за користування кредитом, які виникли на підставі Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18.06.2021 року,
стягнути грошові кошти в сумі 78848,18 грн. в порядку компенсації вартості 1/2 частини боргових зобов`язань, які виникли на підставі Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18.06.2021 року.
Також просив стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 6737,38 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що в період з 21.09.2007 року по 31.05.2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними за спільні кошти було придбано автомобіль марки LEXUS, модель NX-200, 2021 року випуску, (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ), право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Даний транспортний засіб набуто на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу №92А/21 від 05.05.2021 року, укладеного між ТОВ «Мередіан Плаза» та відповідачем, з Додатковою угодою до нього від 09.06.2021 року, якою погоджено вартість транспортного засобу в сумі 1189780,00 грн. 
Автомобіль було придбано частково за кредитні кошти, одержані подружжям за кредитним договором №0475/06/2021/0197 від 22.06.2021 року укладеним між АТ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_2 . За умовами договору відповідачу були надані грошові кошти в розмірі 594890,00 грн. на придбання автомобіля марки LEXUS, модель NX-200, 2021 року випуску. Кредитний договір було забезпечено порукою ОСОБА_3 . 
Окрім того, 18.06.2021 року між ПАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та відповідачем було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №910/21-Тз/О, за умовами якого ОСОБА_2 застрахував придбаний транспортний засіб. 
Сума страхового платежу склала 77335,70 грн., з метою внесення якого, позивачка за погодженням з відповідачем, оформила споживчий кредит в АТ «АЛЬФА-БАНК» (нова назва АТ «СЕНС-БАНК»), уклавши Договір обслуговування кредитної картки від 18.06.2021 року, на підставі якого їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт в розмірі 75000 грн.
22.06.2021 року ОСОБА_1 зняла з кредитної карти у банківському терміналі готівкові кошти в сумі 72000 грн. та передала відповідачу, який в цей же день сплатив страховий платіж в розмірі 77335,70 грн. 
В серпні 2025 року позивачці стало відомо, що ОСОБА_2 відчужив належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль на користь третьої особи. Відчуження даного автомобіля було здійснено без її згоди, чим порушено її право власності на частку у вказаному спільному майні. Компенсацію вартості належної їй частки відповідачем в добровільному порядку не здійснено. 
З огляду на положення п. 5.2. Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 18.06.2021 року та Додатку №2 до нього, дійсна вартість відчуженого відповідачем транспортного засобу на момент його продажу становила 1189780,00 грн., з огляду на що позивачка просить стягнути з відповідача на її користь половину вартості відчуженого транспортного засобу в розмірі 594890,00 грн. 
Також просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 половину грошового зобов`язання за укладеним позивачкою в інтересах подружжя Договором обслуговування кредитної картки від 18.06.2021 року, в розмірі 78848,18 грн., обґрунтовуючи визначену до стягнення суму тим, що в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа №487/3685/25 за позовом АТ «СЕНС-БАНК» про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості в загальному розмірі 157696,36 грн. 
Врегулювати питання розподілу спільного сумісного майна подружня сторонам не вдалося, що і послугувало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 09.10.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

27.10.2025 року представник відповідача – адвокат Бараненко Д.В., шляхом формування у системі «Електронний суд» надав до суду відзив на позовну заяву, яким заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування висловленої позиції зазначив, що після початку повномасштабного вторгнення рф у 2022 році, подружжя ОСОБА_4 разом з дітьми виїхали за кордон. Вимушений переїзд порушив їх звичайний уклад життя та спричинив втрату стабільних доходів. В зв`язку з чим, сторони прийняли спільне рішення щодо продажу автомобіля. 
До відзиву долучив копію договору купівлі-продажу №5141/2022/3370981 від 01.09.2022 року, зі змісту якого вбачається що продаж транспортного засобу марки LEXUS, модель NX-200, 2021 року випуску було здійснено ОСОБА_2 за 990000,00 грн. 
Вказав, що сума зазначена у договорі є дійсною вартістю спірного автомобіля. Посилання сторони позивача на вартість автомобіля в розмірі 1189780,00 грн., за якою його було придбано подружжям в автосалоні, вважав невмотивованими, так як автомобіль був у користуванні, окрім того зазнав механічних пошкоджень. Окремо зазначив, що за рахунок грошових коштів одержаних від реалізації автомобіля, ОСОБА_2 було погашено залишок заборгованості за кредитним договором №0475/06/2021/0197 від 22.06.2021 року у розмірі 504419,90 грн. 
За такого, вважав, що грошові кошти від реалізації автомобіля були витрачені на погашення спільної кредитної заборгованості.
Не погодився з вимогою щодо стягнення з ОСОБА_2 частини розміру кредитних зобов`язань, які виникли у позивачки на підставі Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18.06.2021 року, з урахуванням того, що на тепер в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва наявний судовий спір щодо розміру даної кредитної заборгованості. Відсутність остаточного судового рішення у справі, свідчить про передчасність заявленої ОСОБА_1 вимоги. 

Ухвалою суду від 11.11.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. 

Представник позивача адвокат Голубенко Д.К. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з урахуванням фактичних обставин та тверджень викладених у позові.
Наголосив на тому, що дійсну вартість спірного автомобіля на момент його продажу, позивачем визначено у розмірі 1189780,00 грн., виходячи з умов п.п.5.2 Договору добровільного страхування від 18.06.2021 року та Додатку №2 до нього. 
Розгляд справи вважав за можливе провести за відсутності позивачки. 

Відповідач та його представник в призначене судове засідання не з`явилися.
Представник відповідача - адвокат Бараненко Д.В., надав до суду заяву у якій розгляд справи просив провести за його та ОСОБА_2 відсутності. У задоволені позову відмовити з урахуванням тверджень викладених у відзиві. 

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.09.2007 року, який в подальшому було розірвано заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.05.2023 року по справі №487/1073/23, яке набрало законної сили 03.07.2023 року. Зі змісту судового рішення вбачається, що момент припинення подружніх стосунків сторін та ведення спільного господарства з травня 2022 року, було встановлено судом за твердженнями ОСОБА_1 ..
Відповідач факт припинення подружніх стосунків та ведення спільного господарства з позивачкою, з вказаного у рішенні суду періоду не спростовував. 
14.06.2024 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 – арк. справи 15).

В період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, між ТОВ «Мередіан Плаза» та ОСОБА_2 було укладено Договір №92А/21 від 05.05.2021 року, за яким подружжя ОСОБА_4 набуло у спільну сумісну власність транспортний засіб марки «LEXUS», модель NX-200, номер кузову № НОМЕР_1 вартістю 43605,00 доларів США, у гривневому еквіваленті 1212219,00 грн. (арк. справи 16-23).
09.06.2021 року Додатковою угодою до вищенаведеного договору, сторони погодили зміну вартості ціни автомобіля, визначивши її в розмірі 1189780,00 грн. (арк. справи 24-25).
18.06.2021 року між ПАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №910/21-Тз/О, яким застраховано придбаний в інтересах подружжя автомобіль. Пунктом 11.1 договору визначено страховий платіж за перший рік дії договору в розмірі 77335,70 грн. (арк. справи 51). З огляду на що страховою компанією було виставлено відповідний рахунок-фактуру (арк. справи 68). 
З метою внесення відповідного страхового платежу, позивачка за погодженням з відповідачем, оформила споживчий кредит в АТ «АЛЬФА-БАНК», уклавши Договір обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18.06.2021 року, на підставі якого їй було відкрито кредитний рахунок з встановленим кредитним лімітом в розмірі 75000 грн. (арк. справи 68). 
22.06.2021 року позивачка зняла з кредитної карти в банківському терміналі готівкові кошти в сумі 72000 грн. (виписка за рахунком за період з 18.06.2021 року по 24.06.2021 року – арк. справи 75). 
Дані грошові кошти ОСОБА_1 передала відповідачу, який в цей же день здійснив страховий платіж в розмірі 77335,70 грн. (копія квитанції №56596114 від 22.06.2021 року – арк. справи 67). Дана обставина не заперечувалася стороною відповідача. 
22.06.2021 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0475/06/2021/0197, за яким відповідачу було надано кредит в розмірі 594890,00 грн. на придбання транспортного засобу марки «LEXUS», моделі XN-200, 2021 року випуску. Кредитні кошти були надані строком з 22.06.2021 року по 21.06.2025 року з фіксованою процентною ставкою у розмірі 2,29% річних. (арк. справи 30). Кредитне зобов`язання ОСОБА_2 було забезпечено договором поруки №0475/06/2021/0197Р від 22.06.2021 року укладеним між банком та ОСОБА_3 . Умовами даного договору визначена солідарна відповідальність позивачки за основним кредитним зобов`язанням відповідача (арк. справи 47)
Факт оплати заявленої вартості автомобіля, підтверджується видатковою накладною №МП00000103 від 22.06.2021 року, відповідно якої на виконання вимог договору №92А/21 від 05.05.2021 року, ОСОБА_2 здійснив оплату в розмірі 1189780,00 грн. (арк. справи 26). 
Згідно актів приймання-передання товару 22.06.2021 року, придбаний автомобіль та пакет документів до нього були передані ОСОБА_2 (арк. справи 27, 28). 
Право власності на автомобіль марки «LEXUS», моделі XN-200 номер кузову № НОМЕР_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 17.06.2021 року (арк. справи 29). 
01.09.2022 року під час перебування в зареєстрованому шлюбі, відповідач ОСОБА_2 продав ОСОБА_7 придбаний подружжям транспортний засіб за 990000,00 грн. Умовами даного договору визначено, що передача транспортного засобу відбулася після повної оплати обумовленої сторонами суми, тобто, до моменту укладення договору. (Договір купівлі-продажу транспортного засобу - арк. справи 106). 
31.08.2022 року, попередньо одержавши грошові кошти за вищенаведеним договором купівлі-продажу, ОСОБА_2 через представника здійснив оплату за кредитним договором №0475/06/2021/0197 від 22.06.2021 року на користь АБ «УКРГАЗБАНК» в сумі 504419,90 грн. (квитанція №9366_1 від 31 серпня 2022 року – арк. справи 107). Стороною позивача факт сплати кредитної заборгованості за грошові кошти вилучені від продажу транспортного засобу не спростовувавалися.

Вирішуючи заявлену позовну вимогу про стягнення грошової компенсації половини вартості відчуженого автомобіля суд виходив з наступного. 

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Аналогічні за змістом положення містить і стаття 368 ЦК України.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.
Згідно з частинами першою - третьою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
За положеннями частин першої, другої, четвертої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Відповідно до частин першої-третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Вищевказані норми визначають правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.
Отже, рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.
У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший з подружжя має право на компенсацію вартості його частки.
У випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За змістом наведених норм факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.06.2019 року у справі № 761/32404/14, від 23.03.2026 року у справі №450/927/23. 
Дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, суд дійшов до переконання про те, що автомобіль марки LEXUS, моделі NX-200, 2021 р.в., номер кузову № НОМЕР_1 було придбано сторонами у справі у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти подружжя та в інтересах сім`ї. Наведене свідчить про те, що даний транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Так, позивачка стверджувала, що вона не знала, що ОСОБА_2 01.09.2022 року продав належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль марки Lexus, моделі NX-200, і згоди на відчуження цього автомобіля вона не надавала. Жодних коштів від його продажу не отримувала. Про продаж автомобіля довідалася лише з відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях від 08.09.2025 року (арк. справи 78).
У постанові від 28.08.2024 року у справі № 753/2234/21 Верховний Суд дійшов висновку про те, що факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна, в інтересах сім`ї повинен доводити той з подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого з подружжя.
Таким чином, суд вважає встановленою обставину реалізації ОСОБА_2 спірного транспортного засобу без згоди позивачки.
Одночасно, суд відхиляє доводи сторони позивача щодо того, що вартість спірного автомобіля слід визначити у розмірі 1189780,00 грн., виходячи з умов п.п.5.2 Договору добровільного страхування від 18.06.2021 року та Додатку №2 до нього, згідно до якого дійсна вартість автомобіля на другий та наступні роки дії цього Договору становить саме вказану суму, з огляду на те, що вказана сума це вартість об`єкту страхування та визначалася сторонами в межах та для реалізації їх прав та обов`язків як страховика та застрахованої особи, в межах даного договору страхування. 
Слід відмітити, що на момент реалізації, автомобіль марки Lexus, моделі NX-200, більше року перебував у використанні, що не минуче призвело до зменшення його вартості.
Представником відповідача на підтвердження факту відчуження спільного автомобіля було надано договір купівлі-продажу від 01.09.2022 року, зі змісту якого вбачається що автомобіль марки Lexus, моделі NX-200, було відчужено за 990000,00 грн. 
Продаж автомобілю саме за вказану вартість позивачка не спростовувала.
Сторонами по справі не заявлялося клопотань про призначення у справі товарознавчої експертизи з метою визначення середньої ринкової вартості спірного автомобіля. Доказів іншої реальної вартості автомобіля сторонами також надано не було.
Таким чином, суд вважає встановленою вартість спірного автомобіля, на момент його відчуження ОСОБА_2 - 990000,00 грн
Суд враховує, що грошові кошти від реалізації спірного автомобіля в розмірі 504419,90 грн. було витрачено ОСОБА_2 на погашення кредитної заборгованості перед АБ «УКРГАЗБАНК», забезпеченої порукою ОСОБА_1 , тобто в інтересах сім`ї. 
Одночасно, стороною відповідача не доведено жодними належними та допустимими доказами факту витрати залишку отриманих грошових коштів від реалізації спірного автомобіля в сумі 485580,10 грн. (990000,00 – 504419,90) саме в інтересах сім`ї.
За такого, суд приходить до висновків про те, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню, компенсація 1/2 вартості набутого у шлюбі автомобіля марки LEXUS, моделі NX-200, 2021 року випуску, номер кузову № НОМЕР_4 , який було відчужено відповідачем без згоди позивачки.
З огляду на доведення стороною відповідача факту витрати частини грошових коштів від реалізації авто в сумі 504419,90 грн. в інтересах сім`ї, на користь позивачки підлягають стягненню 242790,05 грн., тобто, 1/2 від грошових коштів в розмірі 485580,10 грн., які є залишком від одержаної ОСОБА_2 суми від реалізації автомобіля марки LEXUS, моделі NX-200, та витрати якої в інтересах сім`ї відповідачем не підтверджено. 

Вирішуючи заявлену позовну вимогу про стягнення з відповідача компенсації 1/2 частини боргових зобов`язань, які виникли на підставі Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18.06.2021 року, суд виходить з наступного. 

Так, судом було встановлено, що дане кредитне зобов`язання виникло у позивачки в зв`язку з тим, 22.06.2021 року вона зняла з кредитної карти в банківському терміналі готівкові кошти в сумі 72000 грн. та передала їх відповідачу, який в цей же день здійснив страховий платіж за придбаний подружжям автомобіль в розмірі 77335,70 грн. 
Наведене свідчить про те, що дані кредитні кошти були витрачені ОСОБА_1 в інтересах сім`ї. Дана обставина не заперечувалася стороною відповідача. 
Станом на день ухвалення судового рішення у даній справі, в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа №487/3685/25 за позовом АТ «СЕНС БАНК» (стара назва АТ «Альфа Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 157696,36 грн. 
Доказів на підтвердження сплати позивачкою вищенаведеної кредитної заборгованості та інформації стосовно складу заборгованості, підтвердженої належними та допустимими доказами стороною позивача суду не надано. 
Так, при поділі сумісного майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
У постанові Верховного Суду від 15.05.2024 року у справі № 758/5172/20 зазначено, що для визначення, чи є боргові зобов`язання, набуті одним з подружжя, спільними та чи підлягатимуть вони врахуванню під час поділу майна, потрібно з`ясувати, чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, а також чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї. 
Якщо один з подружжя, уклавши відповідний правочин, отримує кошти чи інше майно, яке використовує в інтересах сім`ї, то в іншого виникає зобов`язання щодо повернення цих коштів. Однак якщо гроші одержано для власних потреб, таке боргове зобов`язання поділу не підлягає. Наведене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 17.10.2025 року по справі №638/1651/22. 
Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23,24 Пленум Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
Внаслідок придбання подружжям майна в кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір. Отже, при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.
Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.
Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК.
Так, відповідно до ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07.09.2016 року у справі № 6-801цс16 та в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі №712/6574/16-ц.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження сплати нею кредитної заборгованості в цілому та зокрема за особисті грошові кошти, відсутні підстави для застосування положень ст. 544 ЦК України, згідно якої боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом.
За такого, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні даної позовної вимоги з огляду на те, що дана позовна вимога є передчасною, а сума боргу визначена позивачем без кінцевого судового рішення у справі про стягнення кредитної заборгованості. 

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). 
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 242790,05 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частки набутого у шлюбі автомобіля марки LEXUS, можеді NX-200, номер кузову № НОМЕР_4 , який було відчужено відповідачем без згоди позивачки.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

За положеннями ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, при розподілі судових витрат, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, які становлять 1345,46 грн. (242790,05 грн. (сума задоволених вимог) х 100% : 673738,18 грн. (сума заявлених вимог) = 36%; 36% х 6737,38 грн. (сплачений судовий збір) : 100% = 1345,46 грн.).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн., представником позивача надані договір про надання правничої (правової) допомоги від 03.09.2025 року, рахунок-фактура №0013 від 03.09.2025 року, платіжна інструкція №Х9ВК-Е4Р1-51ОЕ-М44Х від 03.09.2025 року, ордер про надання правничої допомоги від 23.09.2025 року та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (арк. справи 80-85). 
З урахуванням документального пітвердженя заявленого розміру витрат, з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної суми позовних вимог, в розмірі 4320,00 грн. (36% х 12000 грн.: 100%).
Керуючись ст.ст. 10,18,23,76, 258,259,263-265,352,354 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію частини вартості автомобіля марки LEXUS, NX-200, номер кузову № НОМЕР_4 в розмірі 242790,05 грн.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1345,46 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4320,00 грн. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 . 

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 . 

Головуючий суддя І.О. Притуляк