Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/246/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Кратко Д. М. 
Справа № 392/2463/25 Доповідач в колегії апеляційного суду Іванов Д. Л. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026 року м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., за участю захисника-адвоката Беспалової Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника-адвоката Беспалової Н.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2026 року в справі про притягнення:

ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 30 листопада 2025 року о 14:24 годині в м. Мала Виска по вул. Льва Панкова, керував транспортним засобом ВАЗ 11183, реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер, тест 4441, результат 2,06 проміле.
При таких обставинах, постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2025 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння повністю підтверджується сукупністю наявних у справі належних та допустимих доказів
У апеляційній скарзі захисник Беспалова Н.О. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову районного суду, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема зазначає про незаконність та протиправність дій працівників поліції при оформленні протоколу стосовно ОСОБА_1 , грубе порушення вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та Інструкції про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.
Стверджує, що в порушення вимог закону, судом першої інстанції належним чином не з`ясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративний правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Крім того, на думку адвоката Беспалової Н.О. поліцейськими було порушено вимоги щодо безперервності проведення відеозйомки, а також процедура оформлення протоколу, оскільки не зафіксовано момент складання протоколу, роз`яснення права подавати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, вручення протоколу, відмови від отримання цього протоколу.
Захисник вважає, що суд формально розглянув справу, допустив необ`єктивність та неповноту при з`ясуванні фактичних обставин справи та при дослідженні доказів, не допитав працівників поліції та свідків, які були безпосередніми очевидцями події, не дав належної оцінки доводам сторони захисту, неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, ухвалив рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, яке не ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи.
Також захисник в апеляційній скарзі просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, оскільки сторона захисту не була присутня під час судового розгляду справи, а оскаржувана постанова від 03.02.2026 року, надійшла на її адресу до «Електронного суду» 16.03.2026.
Таким чином захисник Беспалова Н.О. вважає, що оскільки скаржник був позбавлений можливості захистити свої права при розгляді даної справи в Маловисківському районному суді Кіровоградської області, тому вважає, що строк на оскарження постанови суду першої інстанції підлягає поновленню.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України).
Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Виходячи з доводів наведених захисником в обґрунтування поважності пропуску строку на подання апеляційної скарги, в контексті застосування на практиці ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, а також положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови захиснику ОСОБА_1 адвокату Беспаловій Н.О. слід поновити.
З`ясувавши обставини справи, заслухавши захисника - адвоката Беспалову Н.О., в підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга адвоката Беспалової Н.О. задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення.
Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання.
Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.
Отже, відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.
У справі «Гурепка проти України» з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції.
Беззаперечно адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.
Суттєве посилення санкцій за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, максимально наближає адміністративні стягнення до кримінальних покарань.
Згідно із ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.
В ній зокрема, потрібно навести докази, на яких обґрунтовується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Однак, суддя місцевого суду при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, вказаних вимог в повній мірі не дотримався.
Так, згідно положень ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП розглянута без особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника ( а.п. 52)
Участь ОСОБА_1 за висновком суду, з урахуванням положень ч.2 ст. 268 КУпАП по даній категорії справ ( ст. 130 КУпАП ) не обов`язкова.
Така інтерпретація судом вимог ст. 268 КУпАП, з урахуванням відсутності дотримання судом приписів ст. 277-2 КУпАП, на думку апеляційного суду нічого спільного з правосуддям не має, а забезпечення права на захист та справедливий суд, взагалі знівельовано, оскільки відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).
Також обов`язково слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді, і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).
У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.
Натомість, як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції самостійно відшуковував докази винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме було витребувано відеозапис події, які мали місце 30 листопада 2025 року о 14:24 годині в м. Мала Виска по вул. Льва Панкова за участі ОСОБА_1 .
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було порушено принцип безсторонності, оскільки у даній справі суд самостійно відшуковував докази винуватості, які в подальшому поклав в основу постанови, що є неприпустимим.
Крім того, місцевий суд допустив суперечності у своїх висновках, чим недотримався та грубо порушив положення ст.ст. 245, 280, 283 КУпАП.
Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти та об`єктивності з`ясування всіх обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями.
Разом з цим, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у порушені ним вимог п. 2.9 а ПДР України (керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), місцевий суд зазначив: «поведінка ОСОБА_1 після висловлення ним бажання пройти огляд у медичному закладі, а саме – ухилення від супроводу поліцейськими та спроба самовільно залишити місце зупинки, свідчить про його фактичну відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я».
Таким чином, судом першої інстанції констатовано про порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР України, тобто відмова водія від проходження на вимогу поліцейського в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Отже, суд першої інстанції допустив істотні суперечності у своїх висновках щодо винуватості ОСОБА_1 у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Так, ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за:
- керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;
- передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів»
- відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином ч.1 ст.130 КУпАП має три різні складові складу даного адміністративного правопорушення.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 30 листопада 2025 року о 14:24 годині в м. Мала Виска по вул. Льва Панкова, керував транспортним засобом ВАЗ 11183, реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Захисник Беспалова Н.О. в суді апеляційної інстанції наполягала про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки на її думку в матеріалах вказаної адміністративної справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
До апеляційного суду ОСОБА_1 не прибув, додаткових доказів щодо заперечення своєї винуватості, в тому числі письмових пояснень не подавав. 
Не заважаючи на позицію захисника, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується наявними у справі доказами, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 527894 від 30 листопада 2025 року, яким зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 30 листопада 2025 року у стані алкогольного сп`яніння (а.с.1);
- роздруківкою результату огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального приладу «Драгер», тест № 4441 від 30 листопада 2025 року, відповідно до якого результат становить 2,06 ‰, тобто ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 2);
- актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 30 листопада 2025 року (а.с. 3);
- направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30 листопада 2025 року (а.с. 4); 
- довідками інспектора СРПП ВП № 1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області Однокоз В., про те, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягався та те, що останній отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 ( а.с 7, 8);
- відеозаписами з нагрудної боді камери працівника поліції, на якому зафіксовано обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 527894 від 30 листопада 2025 року за участі ОСОБА_1 , зафіксовано факт керування ним транспортним засобом, проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу (а.с 33).
Таким чином, у відповідності до вимог ст.252 КУпАП, оцінюючи докази в їх сукупності, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, так як він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Доводи захисника про відсутність доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, спростовується вище наведеним. 
Вище наведені докази на переконання апеляційного суду є належними, допустимими та достовірними, а протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено з дотриманням вимог ст.ст. 254, 255, 256, 268 КУпАП, посадовою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, було дотримано процедуру проведення огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння, що передбачена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015.
За таких обставин доводи захисника в частині недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спростовуються доказами по справі.
Виходячи з наведеного апеляційні вимоги про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення не підлягають до задоволення.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Керуючись ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

 
Поновити адвокату Беспаловій Н.О. строк на апеляційне оскарження постанови Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Беспалової Н.О. в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Кропивницького
апеляційного суду Д.Л. Іванов