ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року місто Київ.
Справа № 761/26473/14-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5601/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Головуючого судді: Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В, Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Левченко Костянтин Михайлович, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року про залишення без задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання (постановлену у складі судді Саадулаєва А.І., дата виготовлення повного тексту ухвали - 03 листопада 2025 року)
у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_2, державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ),-

ВСТАНОВИВ

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», ОСОБА_2 , державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).
В обґрунтування заяви зазначав, що станом на день подачі даної заяви, зобов`язання за кредитним договором № 0488/07/01-СL від 04 грудня 2007 року припинилося 19 вересня 2016 року, оскільки новий кредитор ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 , внаслідок завершення позасудового врегулювання на підставі положень Закону України «Про іпотеку». У зв`язку з наведеними обставинами вважав, що є всі підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа виданого Шевченківським районним судом міста Києва від 12 лютого 2015 року по справі № 761/26473/14-ц відносно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - залишено без задоволення.
Не погоджуючись з такою ухвалою, заявник ОСОБА_1 через представника - адвоката Левченка К.М. 11 грудня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким визнати виконавчий лист виданий Шевченківським районним судом міста Києва від 12 лютого 2015 року таким, що не підлягає виконанню.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам сторони боржника про наявність підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, зважаючи на припинення зобов`язання боржника за кредитним договором та обов'язку останнього перед кредитором.
Вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що іпотекодержатель, тобто кредитор, скористався своїм правом передбаченим договором іпотеки та зареєстрував за собою право власності на передане в іпотеку нерухоме майно у рахунок виконання основного зобов'язання в порядку встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».
Вважає, що висновок суду першої інстанції про відстуність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є необгрунтованим у зв`язку з припиненням обов`язку боржника унаслідок реалізації сятгувачем права на задоволення своїх вимог у позасудовий спосіб за рахунок належного боржнику іпотечного майна.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засідання 21 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Левченко К.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.
У судове засідання 21 квітня 2026  ОСОБА_2. та Державний виконавець не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином,клопотань про відкладення чи розгляду без їх участі до суду не надходило, про причини неявки суд не повідомляли.
У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
З урахуванням наведено та з огляду на приписи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , доповідь головуючого судді Желепи О. В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом встановлено, що 04 грудня 2007 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0488/07/01-СL.
Відповідно до п. 1.1. Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 800 000 (вісімсот тисяч) грн.
Пунктом 2.1. передбачено, що забезпеченням поверненням кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є: двокімнатна квартира, загальною площею 47,90 кв.м. житловою - 23,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Окрім того, 04 грудня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. посвідчено іпотечний договір між АКБ «Форум» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець).
В подальшому 03 вересня 2014 року ПАТ «Банк Форум» (є правонаступником Акціонерного комерційного банку «Форум») звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_1 
05 листопада 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення, яким позовні вимоги були задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором у сумі 385 229 грн 08 коп. Рішення набрало законної сили.
12 лютого 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 761/26473/14-ц.
30 квітня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Петрусенко Г.О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 47415025.
29 січня 2016 року між ПАТ «Банк Форум» (Первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 47-Ф.
29 січня 2016 року між ТОВ «ФК «Морган Кепітал» (Первісний кредитор) та ОСОБА_2 (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги.
03 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком 3.3. посвідчено договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. 04 грудня 2007 року за реєстровим № 4436к. між ТОВ «ФК «Морган Кепітал» та ОСОБА_2 . Тобто, новим іпотекодержателем став ОСОБА_2 .
Враховуючи той факт, що Боржником не виконувалися зобов`язання за Кредитним договором, не здійснювалося погашення заборгованості, новий кредитор ОСОБА_2 звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, що підтверджується інформаційною довідкою № 87225809 від 16 травня 2017 року, в якій зазначено, що 19 вересня 2016 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
У частинах першій і другій статті 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постановах від 19 вересня 2018 року у справі № 755/7805/13-ц (провадження № 61-16585св18), від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 (провадження № 61-45337св18), від 13 березня 2019 року у справі № 755/388/15-ц (провадження № 61-15980св18), від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20.
Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.
Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11, провадження № 61-45337св18.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 грудня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-11769ав23), від 09 лютого 2023 року у справі № 824/85/21 (провадження № 61-12579ав22), від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц (провадження № 61-43447св18), від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20 (провадження № 61-10482ав21), від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви виходив з того, що обставини на які посилається заявник про погашення заборгованості мали місцепід час здійснення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення у відкритому виконавчому провадженні , що може слугувати підставою для повернення виконавчого документу у разі надходження відповідної заяви стягувача на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», або виконавець може закінчити виконавче провадження на підставі повного фактичного виконання судового рішення у разі наявності відповідних доказів, проте зазначені заявником обставини не є підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відповідно до ст. 432 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Так, за обставинами справи встановлено, що виконавчий лист, який заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню виданий не помилково, а на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Посилання заявника на припинення зобов`язання у зв`язку з тим, що кредитор звернув стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку не є підставою для задоволення заяви, оскільки така подія відбулася після відкриття виконавчого провадження, тобто в межах розпочатої процедури примусового виконання судового рішення. За таких обставин таке звернення стягнення не може бути розцінене як добровільне виконання у розумінні статті 432 ЦПК України.
Колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність чи відсутність активних виконавчих дій у межах відкритого виконавчого провадження не є передбаченою статтею 432 ЦПК України підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки такі обставини не свідчать ні про припинення обов`язку боржника, ні про помилковість видачі виконавчого документа, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу.
Сам по собі факт отримання кредитором у власність іпотечного майна, за рахунок якого боржник вважає, що борг погашено повністю поза межами виконавчого провадження не припиняє дії виконавчого документа і не є самостійною та безумовною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.
Чинне законодавство розмежовує правові наслідки виконання зобов`язання та процесуальні форми завершення виконавчого провадження, передбачаючи для цього відповідні механізми, зокрема закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу.
Заявником не було подано доказів про вжиття ним заходів для застосування механізму закінчення виконавчого провадження , або повернення виконавчого документу.
Водночас сам по собі факт виконання зобов`язання поза межами виконавчого провадження не є безумовною підставою для застосування положень статті 432 ЦПК України, оскільки для цього суд має встановити відсутність обов`язку боржника з урахуванням усіх обставин справи.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження та його перебіг, з огляду на що мав можливість реалізувати своє право на врегулювання спору у передбаченій законом процесуальній формі, зокрема шляхом укладення мирової угоди на стадії виконання судового рішення з подальшим її затвердженням судом, або іншим чином забезпечити належне процесуальне оформлення факту виконання зобов`язання у межах виконавчого провадження.
Водночас, обрання боржником способу позапроцесуального врегулювання заборгованості без належного процесуального оформлення не може впливати на правовий режим виконавчого документа та не створює підстав для його визнання таким, що не підлягає виконанню в порядку статті 432 ЦПК України.
Також колегія суддів бере до уваги, що відкриття виконавчого провадження є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення передбачених законом наслідків, у тому числі щодо стягнення виконавчого збору, що підтверджується інформацією про виконавче провадження на а.с. 148 т.1 за якою 18.12.2020 року стягнуто виконавчий збір 35522, 91., а тому сам по собі факт реєстрації права власності на іпотечне майно за ОСОБА_2 поза межами виконавчого провадження не впливає на настання таких наслідків, оскільки виконання зобов`язання відбулося після відкриття виконавчого провадження.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що внаслідок звернення стягнення в позасудовому порядку на предмет іпотеки усі вимоги кредитора, щодо виконання основного зобов`язання є недійсними, не спростовує правильний висновок суду про не доведеність боржником, передбачених законом підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, а зводяться до тлумачення норм права на розсуд апелянта.
Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів встановила, що оскаржувана ухвала прийнятя з додержанням нормматеріального та процесуального права, а тому суд залишає її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Левченко Костянтин Михайлович - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року про залишення без задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 30 квітня 2026 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова