г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/4173/25
Номер провадження 2/213/118/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: 

головуючого – судді Нестеренка О.М.,

секретар судового засідання – Близнюк Є.О.,

за участі: представника позивача за довіреністю – Гербового Є.В.,

представника відповідачів – адвоката Вовка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 
Представник позивача звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з Відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: заборгованість у розмірі 30303.12 [Долар США] , станом на 14.07.2025 р. за кредитним договором № KRP0G100150942 від 29.08.2007 року, яка складається з наступного:
- 10475.91 [Долар США] - заборгованість за кредитом (тілом кредиту);
- 11726.72 [Долар США] - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;
- 2100.49 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;
- 6000.00 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також стягнути солідарно з Відповідачів судові витрати.
Позов обґрунтовано обставинами: АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 29.08.2007 року уклали кредитний договір KRP0G100150942. Згідно з договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу-1 кредит у розмірі 14708.00 [Долар США] на термін до 27.08.2027 р., а Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач-1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором
Відповідач-1 станом на 14.07.2025 року має заборгованість - 30303.12 [Долар США].
В забезпечення виконання зобов`язання за Договором KRP0G100150942 між АТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та нижчевказаними фізичними особами було укладено договір поруки, укладений з поручителем ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором Відповідача-1.
Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.
Позиція відповідачів.
16.12.2025 представник ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву.
Так, представник ОСОБА_1 просить перевірити та застосувати строк позовної давності. Позовні вимоги позивача, Акціонерного товариства комерційний банк
«ПриватБанк», до відповідача1, ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №KRP0G100150942 вiд 29.08.2007 року у розмірі 13 587,35дол. США, яка складається з наступного: 7 537.03дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 5 550.32дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0.00дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 500.00 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
16.12.2025 від представника ОСОБА_2 надійшов відзив, за змістом якого представник просить у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в частині позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_2 – відмовити у зв`язку із припиненням поруки.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
08.08.2025 надійшла позовна заява.
11.08.2025 судом отримано відповідь, сформовану засобами ЄСІТС, про відсутність інформації про особу в Єдиному державному демографічному реєстрі.
14.08.2025 надійшла відповідь про зняття з реєстрації ОСОБА_2 та вибуття до нового місця проживання.
15.08.2025 постановлено ухвалу про витребування у Міністерства соціальної політики України інформації щодо місця проживання ОСОБА_2 , однак відповіді не надійшло.
20.08.2025, 25.08.2025 та 04.09.2025 судом зроблено запити до Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області щодо реєстрації відповідачки, однак відповіді не надійшло.
04.09.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження за правилами загального позовного провадження.
16.12.2025 надійшли два відзиви на позову заяву від представника відповідачів.
02.01.2026 надійшла відповідь на відзив від представника позивача.
08.01.2026 надійшли заперечення на відповідь на відзив.
19.01.2026 надійшли додаткові пояснення від представника позивача.
28.01.2026 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. 
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.
29.08.2007 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KRP0G100150942.
На виконання умов цього договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» видав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 14708 доларів США, з них: 2 708 доларів США на оплату страхових платежів відповідно до п. 2.1.3, 2.2.7; 12000 доларів США на придбання нерухомості житлового приміщення.
На підтвердження надання коштів в матеріалах справи міститься: заява на видачу готівки № 1 від 29.08.2007 на суму 12 000 доларів США/60600 грн; ордер розпорядження № 1 від 29.08.2007 на суму 12 000 доларів США.
Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 власноручно. 
Відповідно до п. 7.3 Договору забезпеченням виконання зобов`язання виступає іпотека домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Договору іпотеки № KRP0G100150942 від 29.08.2007.
Відповідно до Розділу 7 Договору, грошові кошти надаються у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на строк з 29.08.2007 по 27.08.2027 включно.
Відсоткова ставка – 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати.
Щомісячний платіж становить 157,53 доларів США – сукупний платіж на погашення тіла, відсотків та винагороди.
Відповідно до п. 4.1 Договору пеня за порушення позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 Договору становить 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні за кожен день.
Відповідно до п. 2.3.1 Договору банк має право збільшувати відсоткову ставку в односторонньому порядку при зміні кон`юнктури ринку: зміна курсу USD/UAH більш ніж на 10%, зміна облікової ставки НБУ, зміна ставки страхового (резервного) фонду.
Черговість списання коштів (п. 3.3): витрати банку; пеня; прострочена комісія; прострочені відсотки; прострочена заборгованість; комісія; відсотки; тіло кредиту.
Відповідно до п. 7.4 Договору позичальник сплачує банку 2,46 % на місяць у разі порушення зобов`язань, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 Договору, розраховані на суми непогашеної заборгованості за кредитом.
Відповідно до п. 6.3 Договору всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за Договором є відсотками в розумінні ЦК України.
26.08.2010 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1/1-1 до кредитного договору № KRP0G100150942 від 29.08.2007.
Сторони узгодили змінити розмір річної відсоткової ставки на 13,54%. Інші умови залишаються без змін.
Вказана Додаткова угода підписані ОСОБА_1 власноручно. 
29.08.2007 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було також укладено договір поруки з поручителем – ОСОБА_2 .
Відповідно до п. 12 Договору поруки, порука припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.
Договір поруки підписано поручителем власноручно. 
В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.
Представник відповідачів заперечував щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзивах та письмових поясненнях. 
IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Щодо форми правочину та його змісту. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). 
Щодо виконання зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.ст. 526 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).
Разом з цим, до предмета доказування входить, зокрема і доведення позивачем порушення грошового зобов`язання та наявності заборгованості. 
Щодо обов`язковості договору для його сторін.
За змістом частини третьої статті 6 ЦК України сторони у договорі на власний розсуд можуть урегулювати у договорі відносини, диспозитивно врегульовані в актах цивільного законодавства та не можуть відступати від імперативних його положень.
На законодавчому рівні закріплений принцип свободи договору. Так, відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 2 цієї статті, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Так, у вказаній статті міститься принцип міжнародного права pacta sunt servanda, який розуміється так: «кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись» (ст. 26 Віденської конвенції «Про право міжнародних договорів» 1969 року). 
Щодо солідарного стягнення заборгованості з поручителів.
Як передбачено приписами статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
У відповідності до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно з приписами статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.
Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Відповідно до ч. 3 ст. 554 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договорів поруки, особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).
За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
За загальним правилом, установленим частиною першою статті 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом частини третьої статті 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину.
Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства.
Так, за правилами, передбаченими абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
Настання правових наслідків, зумовлених вчиненням особою одностороннього правочину, для інших осіб пов`язане з дотриманням вимог щодо вчинення його у відповідній формі, обумовленій законом, та його реалізацією шляхом доведення цього правочину до відома зацікавлених осіб.
V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Щодо позовної давності.
Представник відповідача ОСОБА_1 просить застосувати наслідки спливу позовної давності.
Так, з 02.04.2020 (набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)») по 03.09.2025 строки позовної давності були зупинені, зокрема на підставі п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Як було встановлено, зобов`язання відповідача полягало у щомісячному внесенні чергових платежів, які складались із заборгованості по кредиту, відсотків за користування кредитом та винагороди.
Періодом сплати вважався період з 24 по 28 число кожного місяця.
Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж відповідача датований 25.08.2015 року, а отже починаючи з 29.09.2015 (наступний день після останнього дня періоду сплати) починається перебіг позовної давності для зобов`язання зі сплати чергового платежу.
З огляду на зазначене, в межах загальної позовної давності знаходиться період заборгованості з 02.04.2017 по 14.07.2025, так як на момент подачі позову строки позовної давності були зупинені. Для вимог щодо стягнення пені – з 02.04.2019 по 14.07.2025.
Відповідно, до вимог про стягнення заборгованості до 02.04.2017 (для пені – до 02.04.2019) суд вважає за можливе застосувати наслідки спливу позовної давності.
Отже, попередній розрахунок заборгованості з урахуванням позовної давності складає: 9828,54 доларів США за тілом кредиту (10475,91 – 647,37); 9124,12 доларів США відсотки за користування кредиту (11726,72-2602,60); 4328,85 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань (10942,54-6613,69).
Щодо стягнення заборгованості за відсотками.
Суд бере до уваги, що з 28.11.2008 по 25.08.2010 банк застосовував збільшену процентну ставку у розмірі 14,04% річних. 
Постановою ВСУ від 14.12.2016 у справі № 6-2315цс16 визначено, за яких умов зміна відсоткової ставки вважається чинною, зокрема, у разі підвищення банком відсоткової ставки з`ясуванню підлягають дотримання визначеної договором процедури підвищення відсоткової ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
Постановою ВСУ від 11 жовтня 2017 року по справі №6-1374цс17 також визначено, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Наданий позивачем реєстр поштових відправлень не доводить факт вручення адресатові під розписку.
З огляду на це, суд вважає за необхідне зменшити розмір заборгованості за відсотками з розрахунку процентної ставки 12% річних на різницю 422,45 доларів США (2 909,25 - 2 486,80).
Крім того, відповідач ОСОБА_1 відповідно до Довідки №430 від 12.05.2025 року перебуває на військовій службі з 15.07.2022 року по теперішній час.
Відповідно, на нього поширюється дія частини 15 статті 14 Закону України №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Вказана частина в редакції Закону № 1357-ІХ від 30.03.2021 передбачала, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Законом України від 27 липня 2022 року № 2459-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні» внесено такі зміни: Пункт 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнити словами "крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля".
Водночас вказані зміни поширюються на договори, укладені після набрання чинності цим Законом (п. 2 Розділу Прикінцеві та перехідні положення). 
З огляду на це, суд вважає необхідним застосувати гарантії, передбачені цією частиною та зменшити заборгованість за відсотками на суму 665,88 доларів США з 15.07.2022 по 14.07.2025, яка включає проценти на поточну та прострочену заборгованість.
Крім того, умовами Договору передбачено: відсотки за користування кредитом у розмірі 1% щомісячно на залишок суми заборгованості (п. 7.1), а також відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% щомісяця на суму непошагеної в строк заборгованості (п. 7.4).
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 61-142гс19), відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
ВП ВС виснувала, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
З огляду на це, заборгованість за відсотками підлягає зменшенню на суму 2485,47 доларів США, які було нараховано з 29.08.2007 по 15.07.2022, згідно з даними, відображеними в стовпчику «Нараховано процентів на залишок простроченої заборгованості за кредитом». 
Так, остаточна сума заборгованості за відсотками становить 5550,32 доларів США.
Щодо винагороди за надання фінансового інструменту (комісії).
З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Встановивши щомісячну плату на надання фінансового інструменту позивач не зазначив, які саме послуги надавались відповідачу за вказану винагороду, а їх правову природу дослідити неможливо.
Судова практика стосовно стягнення заборгованості за надання фінансового інструменту однозначна та знайшла непоодиноке та системне підтвердження у правових позиціях, викладених Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та підтриманій, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 26 травня 2021 року у справі № 522/7637/15-ц (провадження № 61-9044св19) та у інших.
З огляду на це, суд вважає доцільним визнати таку умову договору про надання кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону України «Про захист прав споживачів», нікчемною, та застосувати наслідки такої нікчемності у вигляді зменшення суми боргу за кредитом на розмір сплаченої винагороди.
Всього відповідачем було сплачено 2291,51 доларів США на погашення винагороди за надання фінансового інструменту. 
Відповідно до п. 3.3 Договору черговість погашення кредиту виглядає так: витрати банку; пеня; прострочена комісія; прострочені відсотки; прострочена заборгованість; комісія; відсотки; тіло кредиту.
Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні підтвердження витрат банку згідно з п. 2.2.9, 2.3.8, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на суму сплаченої комісії 2291,51 доларів США.
Так, розмір пені становитиме 2037,34 доларів США (4328,85-2291,51).
Щодо зменшення розміру пені до 500 доларів США відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України суд зазначає, що це дискреційне повноваження суду. Тож, враховуючи ступінь виконання зобов`язання, поведінку позичальника, а також те, що термін, впродовж якого зобов`язання не виконувалось перевищує тривалість його виконання, суд відмовляє у зменшенні розміру пені до 500 доларів США.
Так, з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 17 416,20 доларів США, з яких: 9828,54 доларів США за тілом кредиту; 5550,32 доларів США відсотки за користування кредитом, а також 2037,34 доларів США у якості пені за несвоєчасність виконання зобов`язань.
Водночас відповідно до умов Договору пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Отже, належним виконанням рішення суду буде сплата пені саме у гривневому еквіваленті.
Про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті зазначається у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №761/12665/14. 
Щодо припинення поруки.
Відповідно до пункту 13 договору поруки від 29 серпня 2007 року № KRP0G100150942 зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.
Додатковою угодою №1/1-1 від 26 серпня 2010 року внесені зміни до кредитного договору, зокрема збільшено відсоткову ставку з 12 % річних до 13,54 % річних, а відтак збільшено обсяг зобов`язань позичальника за кредитом.
Згідно з наданих суду доказів, згода поручителя на зміну процентної ставки відсутня. Так само банк не повідомляв поручителя про збільшення процентної ставки з 12% до 14,04%.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 2-588/10 (755/18438/16-ц) (провадження № 14-275цс19) зазначається, що «до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Отже, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.
З огляду на це, у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 слід відмовити на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. 
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 15192,77 гривень підтверджується платіжною інструкцією № ZZ422B2CV1 від 22.07.2025 року.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково на суму 17416,20 доларів США, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 8735,84 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Так, позов заявлено на суму 30303,12 доларів США, а задоволено 17416,20 доларів США, тобто на 57,5 % (17416,20 х 100 % /30303,12 = 57,5 %). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 8735,84 грн судового збору (15192,77 х 57,5 %/100%).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 12, 13, 76-81, 83, 89 ч. 1, ч. 3; 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд - 

УХВАЛИВ:
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за Кредитним договором № KRP0G100150942 від 29.08.2007 у розмірі:
9828,54 доларів США за тілом кредиту; 
5550,32 доларів США відсотків за користування кредитом;
85 120,10 гривень - у якості пені за несвоєчасність виконання зобов`язань.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору в розмірі 8735 (вісім тисяч сімсот тридцять п`ять) грн 84 коп.
В решті позовних вимог відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення суду складено та проголошено 02.06.2026.
Відомості про сторін:
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: вул. Грушевського, буд.1д, м. Київ, 01001.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 

Суддя О.М. Нестеренко