Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року        м. Рівне

Справа № 565/404/26
Провадження № 33/4815/647/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: секретаря судового засідання – Міщук Л.А.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 
захисника – Невідомського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Невідомського О.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вараського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2026 року, –

ВСТАНОВИВ:
 
Постановою Вараського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2026 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2026 року о 22 год. 13 хв. ОСОБА_1 , по м-ну Вараш, буд. 26А, в м.Вараш Рівненської області, керував транспортним засобом марки HYUNDAI SANTA FE, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці, підвищена жвавість, неприродна блідість шкірного покриву обличчя), і від проходження медичного огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Таким чином, ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі захисник Невідомський О.А. просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував положення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких у разі виявлення ознак наркотичного сп`яніння водій зобов`язаний пройти медичний огляд у встановленому законом порядку. Доводить, що під час дослідження відеозапису у судовому засіданні встановлено, що працівник поліції неодноразово повідомляв ОСОБА_1 про його «право» проходити або не проходити медичний огляд, тоді як чинне законодавство передбачає саме обов`язок водія пройти такий огляд у разі виявлення ознак наркотичного сп`яніння. Зазначає, що зі слів працівника поліції ОСОБА_1 зрозумів, що відмова від проходження огляду не тягне юридичних наслідків, окрім відсторонення від керування транспортним засобом, у зв`язку з чим залишив місце події та поїхав на роботу на таксі. Стверджує, що після цього ОСОБА_1 пройшов пропускний режим та медичний огляд за місцем роботи у реакторному цеху РАЕС і був допущений до виконання службових обов`язків без будь-яких зауважень щодо його стану здоров`я чи ознак сп`яніння. Вважає, що саме поведінка працівника поліції та неналежне роз`яснення порядку проходження огляду фактично спровокували особу на висловлення позиції щодо непроходження медичного огляду, а тому твердження про умисну відмову від огляду є необґрунтованим. 
Заслухавши доводи ОСОБА_1 та захисника Невідомського О.А.на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно приписів ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
При прийняті постанови щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджуються сукупністю зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №597077 від 20 лютого 2026 року (а.с. 2); направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до медичного закладу, згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі (а.с. 4); відеофайлом з нагрудної камери працівника поліції, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження встановленого огляду у медичному закладі (файл 0508, час 04:00).
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Так, апеляційний суд виходить з того, що відмова від проходження огляду зафіксовано відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Посилання апелянта на положення п. 2.5 Правил дорожнього руху України не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки зазначена норма прямо покладає на водія обов`язок пройти медичний огляд у встановленому законом порядку у разі наявності у працівників поліції підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння.
Твердження про те, що працівник поліції повідомляв ОСОБА_1 про «право» проходити або не проходити огляд, не свідчить про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення. Із відеозапису вбачається, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, однак останній від проходження такого огляду відмовився.
При цьому саме відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, незалежно від подальшого фактичного стану особи чи результатів будь-яких інших оглядів, проведених поза межами процедури, визначеної законом.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 у подальшому пройшов медичний огляд за місцем роботи та був допущений до виконання службових обов`язків, не спростовують факту його відмови від проходження огляду на вимогу працівників поліції та не мають правового значення для вирішення питання про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Безпідставними є і доводи про те, що працівники поліції нібито спровокували ОСОБА_1 на відмову від проходження огляду. Матеріали справи не містять даних про будь-який примус, введення в оману чи неналежне роз`яснення порядку проходження огляду, а рішення про відмову від його проходження ОСОБА_1 прийняв добровільно. 
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст. ст. 33, 38 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст. 23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. 6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд –

П О С Т А Н О В И В:
Постанову Вараського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2026 рокувідносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника Невідомського О.А. – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович