номер провадження справи 19/173/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 Справа № 908/3126/25
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Давиденко І.В. за участю секретаря судового засідання Лисенко К.Д., розглянувши матеріали справи
за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 00100227)
до відповідача: Акціонерного товариства “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” (вул. Сталеварів, 14, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код 00130926)
про стягнення 15 432 566,98 грн

представники сторін 
від позивача: Батовська Т.І., витяг з ЄДР (в режимі відеоконференції); 
від відповідача: Богословський В.А., дов. №46 від 15.04.2026;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вх. № 3432/08-07/25 від 09.10.2025) Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" до Акціонерного товариства “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” про стягнення 15 432 566,98 грн з яких: 3 262 344,35 грн - 3% річних за період 27.09.2024 - 29.09.2025 та 12 170 222,63 грн інфляційні втрати за період жовтень 2024 - серпень 2025, що нараховані за невиконання зобов`язань за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 №050303014-ПД, стягнуті за рішенням суду. 
Позов заявлено на підставі ст.ст. 610, 625 ЦК України та мотивовано порушенням відповідачем зобов`язань з оплати за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління, яка стягнута рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.02.2025 у справі № 908/2707/24.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2025, справі присвоєно номер 908/3126/25 та визначено до розгляду судді Давиденко І.В.
Ухвалою суду від 14.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3126/25, присвоєно справі номер провадження 19/173/25, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче зсідання призначено на 03.11.2025.
29.10.2025 від Акціонерного товариства “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” через підсистему “Електронний суд” надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на передчасність позову, оскільки рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/2707/24 не набрало законної сили; на форс-мажорні обставини, пов`язані з воєнним станом та військовою агресією РФ, що унеможливлюють виконання грошових зобов`язань; на стан неплатоспроможності та дефіциту тарифу, який, на думку відповідача, унеможливлює виконання фінансових зобов`язань.
Як зазначає відповідач, на час звернення позивача з даним позовом, рішення у справі №908/2707/24 про стягнення заборгованості за договором, ще не набрало законної сили.
За твердження відповідача, станом на 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023, 30.09.2024 у АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» наявні ознаки критичної неплатоспроможності (що підтверджується висновком ДП “Центр судової експертизи та експертних досліджень” Державної судової адміністрації України № 003-СНЮ/24 від 17.01.2025 року). Станом на 01.12.2024 дебіторська заборгованість споживачів перед АТ «Запоріжжяобленерго» складала 3,029 млрд, грн., з якої переважна частина це заборгованість державних підприємств ТОВ “Запорізький титано-магнієвий комбінат” 811 млн. грн , ЗДП “Кремнійполімер” 172 млн. грн, "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" 9,3 млн.грн, АТ ПрАТ «Завод напівпровідників» 10,7 млн.грн та ДПЗД “Укрінтеренерго” 39,2 млн.грн. 
Як зазначає відповідач, згідно з розпорядженням КМУ №36 від 16.01.2019 року ТОВ “Запорізький титано-магнієвий комбінат” включено до “Переліку об`єктів великої приватизації державної власності”, що стало підставою зупинення виконавчих дій. Отже, заборгованість контрагентів перед Товариством є значною, яку відповідач в силу певних обмежень, які пов`язані з вищезазначеними об`єктивними обставинами, та триванням воєнного стану в Україні (Постанова КМУ від 05.03.2022 № 206, Закон України "Про виконавче провадження" тощо), не має можливості по незалежним від нього причинам стягнути з більшої частини контрагентів-боржників та, відповідно належним чином виконувати зобов`язання перед іншими учасниками ринку, у т ч Позивачем. 
АТ “Запоріжжяобленерго” вказує, що у 2022р. отримало збитки у розмірі 204,75 млн. грн, за 2023 рік отримало збитки у розмірі 809 млн., за 2024 року отримало збитки у розмірі 580 млн.
Відповідач, з посиланням на незмінні з 2022 року тарифи, вказує на фактичну їх збитковість.
Зазначене, за твердженням відповідача, не дає можливості оновлювати обладнання, електричні мережі, спецтехніку та призводить до того, що товариство не має жодних резервів для фінансування витрат, які неможливо передбачити в умовах війни внаслідок ракетних ударів та обстрілів та проведення першочергових заходів по відновленню електропостачання, і у АТ «Запоріжжяобленерго» відсутні кошти для фінансування першочергових та обов`язкових витрат товариства.
На думку відповідача, позивач у порівнянні з ним знаходиться у кращих фінансових умовах.
АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» також вказує, що беручи до уваги принципи справедливості та підтримання оптимального балансу інтересів сторін у спорі та запобігання настанню негативних наслідків для сторін, з урахуванням фінансового стану відповідача під час розгляду справи, враховуючи специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, з метою забезпечення оптимального балансу інтересів сторін у спорі та запобігання настанню негативних наслідків для сторін, зокрема, і енергетичного сектору країни загалом, беручи до уваги добросовісність поведінки Відповідача, а також необхідність захисту майнових інтересів позивача, керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності, є підстави вважати вказані вище обставини виключними та такими, що дозволяються дійти висновку про обґрунтованість заперечень про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача сум 3% річних визначених у позові. 
Ухвалою суду від 03.11.2025 підготовче засідання у справі було відкладено до 02.12.2025. 
04.11.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив.
Позивач вважає, що саме договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0412-03041 від 01.01.2019 визначено порядок надання послуг, строк і розмір плати, а також відповідальність сторін за порушення грошових зобов`язань. Обов`язок АТ «Запоріжжяобленерго» здійснити оплату за договором виник ще у момент невиконання грошових зобов`язань за актами наданих послуг, тобто до звернення до суду, і не залежить від набрання чинності будь-яким рішенням.
Як стверджує позивач, військовий стан або форс-мажорні обставини не звільняють боржника від обов`язку виконати грошове зобов`язання. Це прямо випливає з усталеної судової практики. Форс-мажор може лише відстрочити виконання зобов`язання, але не усуває відповідальності за його невиконання. На думку позивача, відповідач не надав індивідуального сертифіката Торгово-промислової палати України, який би підтверджував неможливість саме оплати послуг НЕК «Укренерго». Загальні посилання на воєнний стан не доводять неможливості виконання конкретного грошового зобов`язання.
Також ПраТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» вказує, що посилання відповідача на нібито критичний фінансовий стан не підтверджено належними доказами, жодних документів, які б свідчили про реальну неплатоспроможність, у розумінні Кодексу України з процедур банкрутства відповідачем не надано. 
Позивач стверджує, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат передбачене частиною другою статті 625 ЦК України, і не є штрафною санкцією, а є способом компенсації кредиторові втрат від прострочення грошового зобов`язання. Ці нарахування мають імперативний характер і не можуть бути зменшені за розсудом суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 прямо зазначила: “3 % річних не є мірою покарання боржника, а виступають обов`язковою компенсаційною складовою, спрямованою на відновлення майнового становища кредитора”.
11.11.2025 від Акціонерного товариства “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” через підсистему “Електронний суд” надійшли заперечення на відповідь на відзив.
Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що знаходження 73% території країни в тимчасовій окупації або в зоні проведення воєнних (бойових) дій значним чином відображається на діяльності відповідача. Споживачі не оплачують спожиту та розподілену електричну енергії (в період воєнного стану механізмів для взаємодії з боржниками дуже обмежені, що також ускладнює можливість отримання грошових коштів за надані послуги. Оскільки, АТ “Запоріжжяобленерго” не може вплинути на розрахунки споживачів за надані послуги з розподілу електричної енергії, а також не має змоги провести оплату вкрай необхідного обладнання та матеріалів для відновлення електричних мереж, об`єктів енергетичної інфраструктури, які були пошкоджені або зруйновані внаслідок бойових дій на території Запорізькій області, розпочатих військовою агресією - це призвело до неможливості сплати сум нарахувань за обсяги електричної енергії для врегулювання небалансів електричної енергії на підконтрольній території Запорізької області. Відповідач вважає, що дані обставини свідчать, що несвоєчасна сплата за зобов`язаннями з боку відповідача виникла не звини АТ «Запоріжжяобленерго», а через об`єктивні обставини, що не залежали від волі АТ «Запоріжжяобленерго». 
На думку відповідача, справедливим буде рішення суду про відмову у стягненні санкцій передбачених ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача, або зменшення суми санкцій на 73 відсотка, що відповідає проценту окупованої площі Запорізької області.
Ухвалою суду від 02.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15.12.2025.
В судовому засіданні 15.12.2025 до початку розгляду справи по суті від представника відповідача надійшло усне клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Центрального апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційного скарги ПАТ "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО" на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.02.2025 у справі № 908/2707/24.
Ухвалою суду від 15.12.2025 зупинено провадження у справі № 908/3126/25 за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" до Акціонерного товариства “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” про стягнення заборгованості до набрання законної сили судовим рішенням Центрального апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційного скарги АТ "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО" на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.02.2025 у справі № 908/2707/24.
27.04.2026 від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" через підсистему “Електронний суд надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, в зв`язку з розглядом апеляційної скарги та набранням законної сили рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.02.2025 у справі № 908/2707/24.
Ухвалою суду від 04.05.2026 поновлено провадження у справі № 908/3126/25 розгляд справи по суті призначено на 21.05.2026.
21.05.2026 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, якими відповідач підтримує раніше надані заперечення проти позову, просить відмовити у стягненні санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, або зменшити суму санкцій на 75 відсотків, що відповідає проценту окупованої площі Запорізької області та розміру сплаченої суми заборгованості у справі 908/2707/24. До пояснень відповідачем додано копії платіжних інструкцій про часткову сплату основного боргу за рішенням суду № 908/2707/24 на загальну суму 62044 531,32 грн.
Щодо додаткових пояснень відповідача, які розцінені судом як клопотання про доручення доказів, суд зазначає наступне. 
Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.
Згідно з ч. 3 ст.80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Відповідно до ч.5 ст.80 ГПК України, у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Подання відповідачем доказів про часткову оплату суми основного боргу (платіжні інструкції від 20.02.2026, 20.03.2026, 31.03.2026) здійснено в зв`язку з проведеною оплатою саме у лютому-березня 2026. 
На дату подання до суду відзиву на позов – 29.10.2025 такі докази не існували, та як наслідок не могли бути подані відповідачем до суду.
Враховуючи викладене, суд вважає поважними причин не подання відповідачем доказів одночасно з відзивом на позов та приймає копії платіжних інструкцій про сплату частини основного боргу у справі № 908/2707/24 з долученням їх до матеріалів справи. 
В судовому засіданні 21.05.2026 заслухано вступне слово представників сторін та оголошено перерву в судовому засіданні до 16.06.2026.
В засіданні 16.06.2026, здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору, суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів.
Позивач підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, стягнути з відповідача 3% річних та втрати від інфляції. 
Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю чи зменшити розмір стягнутого на 75%.
Заслухавши представників позивача, відповідача, дослідивши докази, після переходу до стадії ухвалення судового рішення, в судовому засіданні, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини) та повідомлено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство “Національна енергетична компанія “УКРЕНЕРГО” (позивач у справі, НЕК “УКРЕНЕРГО”) є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства “Національна енергетична компанія “Укренерго” відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р “Про погодження перетворення державного підприємства “Національна енергетична компанія “Укренерго” у приватне акціонерне товариство”. 
НЕК “УКРЕНЕРГО” є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства “Національна енергетична компанія “Укренерго” відповідно до ст. 108 ЦК України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, п. 3.2 Статуту НЕК “Укренерго” (публічно доступний за адресою: https://ua.energy/pro_kompaniyu/statut/statut-ta-ustanovchi-dokumenty/).
Відповідно до п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про ринок електричної енергії” НЕК “УКРЕНЕРГО” виконує функції оператора системи передачі – юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.
Згідно з п. 10. ч. 1 ст. 4 Закону України “Про ринок електричної енергії” учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з диспетчерського управління.
Як свідчать матеріали справи, 01.01.2024 між НЕК “УКРЕНЕРГО” (Оператор системи передачі (ОСП)) та Публічним акціонерним товариством “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” (відповідач у справі, Користувач) укладено Договір № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління шляхом підписання відповідачем 11.12.2023 заяви-приєднання (надалі - Договір).
Відповідно до умов Договору про надання послуг диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0503-03041-ПД від 01.01.2024 (в редакції наказу НЕК “УКРЕНЕРГО” від 07.06.2024 № 344, надалі умови Договору викладені в цій редакції) цей Договір регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України. За цим Договором ОСП зобов`язується безперервно надавати послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (далі - послуга). Послуга, яка надається за цим Договором, згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016:2010) має код 35.12. (п. 2.1 Договору)
Користувач зобов`язався здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору. (п. 2.2 Договору).
Заборгованість за вказаним договором за період з 19.01.2024 по 26.09.2024 була предметом розгляду у справі № 908/2707/24 за позовом ПрАТ “Національна Енергетична Компанія “УКРЕНЕРГО” до ПуАТ “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” про стягнення 122330162,95 грн. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.02.2025 у справі № 908/2707/24 позов ПрАТ “Національна Енергетична Компанія “УКРЕНЕРГО”, м. Київ до ПуАТ “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО”, м. Запоріжжя про стягнення 122 330 162,95 грн заборгованості за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО”, на користь Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго”, 107 114 264 (сто сім мільйонів сто чотирнадцять тисяч двісті шістдесят чотири) грн 45 коп. основного боргу за надані послуги з диспетчерського управління, 1 504 591 (один мільйон п`ятсот чотири тисячі п`ятсот дев`яносто одну) грн 76 коп. інфляційних втрат, 991 306 (дев`ятсот дев`яносто одну тисячу триста шість) грн 74 коп. 3 % річних та 695 200 (шістсот дев`яносто п`ять тисяч двісті) грн 00 коп. витрат на сплату судового збору; провадження у справі № 908/2707/24 в частині позовних вимог про стягнення з ПуАТ “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО”, м. Запоріжжя на користь ПрАТ “Національна Енергетична Компанія “УКРЕНЕРГО”, м. Київ 12 720 000,00 грн основного боргу за надані послуги з диспетчерського управління за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління закрито.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2026 у справі № 908/2707/24 рішення Господарського суду Запорізької області від 24.02.2025 залишено без змін.
Рішення суду у справі № 908/2707/24 відповідачем не виконано, позивач за період з 27.09.2024 по 29.09.2025 , на підставі ст. 625 ЦК України нарахував на заборгованість за січень – вересень 2024 року 3262344,35 грн - 3 % річних за період з 27.09.2024 по 29.09.2025 та 12 170222,63 грн інфляційних втрат за період жовтень 2024-серпень 2025. 
Невиконання відповідачем зобов`язань з оплати стало підставою для звернення АТ НАЕК «Укренерго» до суду з даним позовом. 
Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 3 ст. 11, ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі частиною 2 статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ст.ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18)).
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).
Виходячи із положень статті 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Визначене частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у такого боржника в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму "інфляційних втрат" як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18, зазначено, що нарахування “інфляційних втрат” за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.
Подібні за змістом правові позиції викладено Верховним Судом в постановах від 13.12.2023 у справі №921/475/22, від 15.11.2023 у справі №921/489/22 та від 26.06.2020 у справі №905/21/19.
Як встановлено судом, та не заперечувалося сторонами у справі, відповідач порушив умови Договору № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління в частині вчасної плати за надані послуги.
Також, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.02.2025 у справі № 908/2707/24, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2026, позов ПрАТ “Національна Енергетична Компанія “УКРЕНЕРГО” до ПуАТ “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” про стягнення 122 330 162,95 грн заборгованості за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО”, на користь Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго”, 107 114 264 грн 45 коп. основного боргу за надані послуги з диспетчерського управління, 1 504 591 грн 76 коп. інфляційних втрат, 991 306 грн. 74 коп. 3 % річних та 695 200 грн 00 коп. витрат на сплату судового збору; провадження у справі № 908/2707/24 в частині позовних вимог про стягнення 12 720 000,00 грн основного боргу за надані послуги з диспетчерського управління за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління закрито.
Задовольняючи частково позовні вимоги господарський суд встановив факт надання позивачем послуг за вказаний період січень – вересень 2024 року в рамках Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД доведеним та не спростованим відповідачем. 
У вказаному рішенні суд встановив наявність правових підстав для захисту прав позивача – ПрАТ «НАЕК «Укренерго», шляхом стягнення основної заборгованості у розмірі 107 114 264, 45 грн, а також застосування до відповідача АТ “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Приписами ст. 604 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).
З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18.
Також слід зазначити, що відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму ВГСУ №14 “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань” день фактичної сплати заборгованості не включається до періоду нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені.
У даному випадку заборгованість боржником частково погашена 20.02.2026 та 31.03.2026, але після звернення позивача з даним позовом, тобто погашення відбулось після заявленого в розрахунку періоду (27.09.2024-29.09.2025).
Відповідач не заперечив проти порушення строків виконання зобов`язань з оплати за отримані послуги за Договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління.
Разом з тим відповідач вважає, що прострочення з оплати сталося внаслідок форс-мажорних обставин, пов`язаних з воєнним станом та військовою агресією РФ, неплатоспроможністю АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», збитковими тарифами на послуги відповідача.
З огляду на наведене, оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання позивач правомірно нараховує 3% річних та інфляційні втрати на суму основного боргу, стягнутого в рамках справи №908/2707/24.
Позивачем заявлена вимога про стягнення трьох процентів річних за основним зобов`язанням за загальний період 27.09.2024-29.09.2025 в розмірі 3 262 344,35 грн та інфляційних втрат за період жовтень 2024-серпень 2025 в розмірі 12 170 222,63 грн, тобто період, який не охоплений рішенням суду у справі №908/2707/24.
Дослідивши надані позивачем розрахунки, суд встановив, що вони є арифметично правильними. 
Заперечення відповідача суд відхиляє, виходячи з такого.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 55.1 постанови від 29.06.2022 у справі №477/874/19 зазначила про те, що за змістом частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання – це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди.
До форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) належать обставини, визначені у частині другій ст. 14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні”, а саме: форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема: збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, вторгнення, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом (епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо).
Згідно ч. 1 ст. 14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати України”, торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. 
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним (п. 38 Постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).
У постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зробила наступні висновки: “Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу”.
Згідно усталеної судової практики, сертифікат ТПП не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом або договором, та мають оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи. 
Відповідно до п.п. 8.1, 8.2, 8.3, 8.4, 8.5 Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин. Якщо форс-мажор продовжується будьте шести місяців, то кожна зі Сторін має право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за цим Договором та в установленому прядку розірвати цей Договір. Розірвання цього Договору тягне за собою відповідні правові наслідки щодо діяльності Сторін на ринку електричної енергії. Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (пожежі, повені, землетрусу, стихійного лиха, воєнних дій та інших обставин непереборної сили), унеможливлюється виконання будь-якою Стороною зобов`язань за цим Договором, така сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу Сторону. Доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України. Неповідомлення однією зі Сторін про неможливість виконання прийнятих за цим Договором зобов`язань, позбавляє Сторону права посилатися на будь-яку вказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань. 
Тобто, сторонами було встановлено обов`язок невідкладного письмового повідомлення одна одної про настання форс-мажорних обставин для однієї з сторін.
Матеріали справи не містять та сторонами не надано доказів того, що відповідач повідомляв позивача про виникнення форс-мажорних обставин.
Відповідач не надав суду документу (висновку), виданого Торгово-промисловою палатою на підтвердження неможливості виконання зобов`язань саме за Договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління. 
Щодо посилань відповідача на критичний фінансовий стан та неплатоспроможність як на підставу для звільнення від відповідальності, передбаченої за невиконання зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 6 статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства, боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі виникнення неплатоспроможності, зокрема якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами або якщо розмір грошових зобов`язань боржника, строк виконання яких настав, перевищує вартість активів боржника, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
АТ «Запоріжжяобленерго» доказів такого звернення не надало. 
Щодо клопотання відповідача про зменшення санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, на 75 % суд зазначає. 
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора під знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. 
Суд зауважує, що відповідна позиція Великої Палати Верховного Суду inter alia вказує на однопорядковість правової природи трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.
З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18).
В ухвалі Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2025 у справі № 922/444/24 визначено, що як вже неодноразово наголошував Верховний Суду зменшення розміру штрафних санкцій та/або відсотків річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України обумовлено індивідуальним характером правовідносин. У кожній конкретній справі, де постає питання про зменшення відсотків річних, суд має враховувати унікальні обставини, що супроводжують невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання. Суд, керуючись статтею 625 ЦК України, має свободу у визначенні необхідності зменшення відсотків річних, якщо це відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. При цьому у вирішенні питання наявності чи відсутності підстав для зменшення розміру відсотків річних правовідносини у кожному спорі про їх стягнення є відмінними. Кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних фактичних обставин, які встановлені у справі та якими обумовлене таке зменшення і які підлягають дослідженню та оцінці судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
В даному випадку нарахування позивачем 3% річних, визначених ст. 625 ЦК України, та інфляційних втрат на суму заборгованості є обґрунтованим, не несе надмірного тягаря для боржника та збагачення для кредитора, розмір відсотку (3%) визначений приписами ст. 625 ЦК України, а тому підстави для звільнення відповідача від їх сплати або зменшення їх розміру відсутні.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 3 262 344,35 грн та втрат від інфляції в розмірі 12 170 222,42 грн підлягають задоволенню.
Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).
Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Судовий збір, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Акціонерного товариства “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО”, (69035, м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ідентифікаційний код юридичної особи 00130926) на користь Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго”, (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, ідентифікаційний код юридичної особи 00100227) 3 262 344,35 грн (три мільйони двісті шістдесят дві тисячі триста сорок чотири гривні 35 коп.) 3 % річних, 12 170 222,63 грн (дванадцять мільйонів сто сімдесят тисяч двісті двадцять дві гривні 63 коп.) інфляційних втрат, 185 190,80 грн (сто вісімдесят п`ять тисяч сто дев`яносто гривень 80 коп.) витрат по сплаті судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 

Повний текст рішення складено та підписано 25.06.2026. 

Суддя І.В. Давиденко 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.