ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/862/26
05 червня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через представника звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, у якому просить: 
визнати протиправними дії Міністерства оборони України, оформлені пунктом 28 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 18.04.2025 №33/в щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв`язку з отриманою 24.07.2023 травмою під час проходження військової служби, яка пов`язана із захистом Батьківщини, що призвело до часткової втрати працездатності (25%);
зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2024, у зв`язку із частковою втратою працездатності (25%), що настала внаслідок травми під час виконання військових обов`язків та пов`язана із захистом Батьківщини.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач порушує право позивача на отримання належної грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому 25% втрати працездатності, які настали внаслідок травми, отриманої під час виконання військових обов`язків та пов`язаної із захистом Батьківщини. Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ним пропущений тримісячний термін звернення з даного питання після звільнення з військової служби 28.06.2024. 
Представник позивача зазначає, що медико-соціальною експертною комісією (далі – МСЕК) вперше встановлено ОСОБА_1 ступінь часткової втрати працездатності лише 19.12.2024 у зв`язку із отриманою 24.07.2023 травмою, безпосередньо пов`язаною із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби. Вважає, що саме з цього моменту слід враховувати термін на звернення з вимогою про виплату позивачу одноразової грошової допомоги. В даному випадку рішення Тернопільської обласної МСЕК від 19.12.2024 є первинним юридичним фактом у межах спеціального правового регулювання та визначає момент виникнення права на виплату останньої.
На переконання представника позивача, оскільки ОСОБА_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 20.12.2024, то позивачем не пропущений строк звернення з вимогою про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку із отриманою 24.07.2023 травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини під час проходження військової служби.
З наведених підстав просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою суду від 23.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Одночасно у цій ухвалі суд зазначив про відсутність належних та допустимих доказів отримання позивачем оскаржуваного рішення, що прямо впливає на вирішення питання дотримання строку звернення до суду (на початок обчислення цього строку), тому питання дотримання такого строку, а також клопотання представника позивача про його поновлення доцільно вирішити після отримання від Міністерства оборони України доказів направлення та вручення ОСОБА_1 рішення про результати розгляду його заяви від 20.12.2024 про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги. Отож, з урахуванням предмета позову питання щодо дотримання строку звернення до суду із цим позовом з оцінкою поважності причин його пропуску суд визначив вирішити після надходження від відповідача витребуваних судом документів.
У відзиві на позовну заяву представник Міністерства оборони України проти позову заперечує. Представник відповідача вказує, що позивача звільнено з військової служби 28.06.2024, а 22.10.2024 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби. Встановлений законодавством тримісячний строк для встановлення особі часткової втрати працездатності рахується з дня звільнення такої особи з військової служби, є преклюзивним і підлягає поновленню лише у виключних випадках у зв`язку із наявністю об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, що підтверджені доказами, належність яких повинна бути перевірена уповноваженим органом або судом. За твердженням позивача він не мав можливості отримати відповідну довідку МСЕК у строки, визначені законодавством, оскільки направлення на проходження огляду в МСЕК було видано лише 25.09.2024 за № 14994, проте Міністерство оборони України не відповідає за своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу (ЕКОПФО).
Просить у задоволені позову відмовити повністю (а.с.32-35).
Ухвалою суду від 24.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника Міністерства оборони України про залишення позову без розгляду. 
Ухвалою суду від 24.04.2026 витребувано, зокрема, в Департаменту охорони здоров`я Тернопільської обласної військової адміністрації інформацію про те, до якого закладу охорони здоров`я передано медичну справу ОСОБА_1 . Одночасно цією ухвалою суду продовжено строк розгляду справи до тридцяти днів.
Ухвалою суду від 06.05.2026 витребувано у Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна лікарня" Тернопільської обласної ради такі документи та відомості (належним чином засвідчені копії): витяг з журналу обліку направлень на медико-соціальну експертну комісію (форма первинної облікової документації №165/о) Тернопільської обласної МСЕК №1, який зберігається в архіві відділення з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна лікарня" Тернопільської обласної ради, з відомостями про дату надходження та реєстрацію документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності ОСОБА_1 за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів, якому встановлено 25 % втрати професійної працездатності, травма, так, пов`язана з проходженням військової служби, травма (24.07.2023), так, пов`язана із захистом Батьківщини, про що видано довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12 ААА №124723 від 19.12.2024, а також копію направлення.
Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська обласна клінічна лікарня" Тернопільської обласної ради надіслано суду витребувані докази.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період з 24.02.2022 та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями його військового квитка серії НОМЕР_2 від 19.11.1986 (а.с.9-12).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.06.2024 № 181 звільнений у запас за підпунктом “б” (за станом здоров`я – за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 24.06.2024 № 142-РС (а.с.17).
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 124723 від 19.12.2024 позивачу встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми (24.07.2023), пов`язаної із захистом Батьківщини, дата огляду – 22.10.2024 (а.с.43).
20.12.2024 позивач звернувся до Міністерства оборони України через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки із заявою про виплату одноразової грошової допомоги зв`язку з отриманою 24.07.2023 травмою під час проходження військової служби, яка пов`язана із захистом Батьківщини, що призвело до часткової втрати працездатності (а.с.42).
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 18.04.2025 №33/в відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 28.06.2024 звільнено з військової служби та 22.10.2024 під час первинного огляду встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталося 24.07.2023, на підставі довідки МСЕК серії 12ААА № 124723 від 22.10.2024, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби (а.с.40).
Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначає Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Статтею 41 цього Закону передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з підпунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Положеннями статті 16-1 Закону №2011-ХІІ визначений перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Згідно з пунктом 2 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому, у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Відповідно до пункту 2 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Пунктом 3 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
Згідно з пунктом 6 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.
Відповідно до пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 10 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі – Порядок №975).
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 7 Порядку №975 визначено, що у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від: 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби; 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю строкової військової служби, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби; 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.
Відповідно до пункту 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Згідно з пунктом 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 13 Порядку №975 встановлено, що розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Згідно з пунктом 15 Порядку №975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Також суд відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 320/4821/19, Суд, аналізуючи положення пункту 7 частини другої статті 16 Закону України № 2011-XII у чинній редакції (у порівнянні з попередньою редакцією, яка діяла до змін, внесених Законом України від 06.09.2018 №2522-VIII, який набрав чинності 13.10.2018), дійшов висновку, що у разі встановлення особі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, то права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у такої особи не виникає.
Суд також вказав, що саме пункт 7 частини другої статті 16 Закону №2011-XII, в редакції Закону №2522-VIII, є спеціальною правовою нормою, що містить критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, зокрема:
суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці та особи звільнені з військової служби;
визначений час настання страхового випадку (встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності) - військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, які частково втратили працездатність внаслідок отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби;
відсутність умови про встановлення втрати працездатності без встановлення інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.
Отже, аналіз положень Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, а також правові позиції Верховного Суду дозволяють дійти висновку про те, що право звільненої з військової служби особи на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності обмежено:
тримісячним строком для встановлення такій особі часткової втрати працездатності, що рахується з дня звільнення такої особи з військової служби;
причинами отримання такою особою поранення (контузії, травми або каліцтва) або захворювання, оскільки останні повинні бути набуті особою саме під час виконання нею обов`язків військової служби.
Суд зауважує, що встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).
Вищезазначене підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 23.10.2018 у справі № 161/69/17 та від 12.03.2019 у справі № 760/18315/16-а, у яких колегія суддів Верховного Суду дійшла обґрунтованого висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість в будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права; таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 08.04.2024, повертаючи справу № 540/3059/20 на новий розгляд, вказав, що при розгляді подібних спорів суди повинні встановити, чи були вчинені особою всі залежні від неї дії щодо отримання довідки МСЕК у строки, які надають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Таким чином, з наведеного слідує висновок, що встановлений законодавством тримісячний строк для встановлення особі часткової втрати працездатності рахується з дня звільнення такої особи з військової служби, є преклюзивним і підлягає поновленню лише у виключних випадках у зв`язку із наявністю об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, що підтверджені доказами, належність яких повинна бути перевірена уповноваженим органом або судом.
Порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями на час виникнення спірних правовідносин були визначені Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення №1317), згідно із пунктом 8 якого датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення.
Такими документами відповідно до пункту 3 Положенням № 1317 є направлення відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.
Отже, дату встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках законодавець пов`язує із днем надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 Положення № 1317.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 18.02.2025 у справі №400/8344/23.
Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що спірним у цій справі є рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 18.04.2025 №33/в, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки позивачу встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталася 24.07.2023, на підставі довідки МСЕК серії 12ААА №124723 від 22.10.2024, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби (28.06.2024).
Матеріали справи містять три довідки, видані Військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 , про обставини отриманих травм, а саме:
від 27.07.2023 №516 про те, що позивач 24.07.2023 отримав вибухову травму; закриту черепно-мозкову травму; струс головного мозку; посттравматичний артрит лівого колінного суглобу; 
від 03.09.2023 №614 про те, що позивач 18.08.2023 отримав мінно-вибухову травму; акубаротравму; клінічні ознаки порушення мозкового кровообігу;
від 06.05.2024 №1313 про те, що позивач 30.04.2024 отримав вибухову травму; струс головного мозку; закриту черепно-мозкову травму; цефалгічний синдром (а.с.13-15).
У серпні 2023 року проведено медичний огляд солдата за мобілізацією ОСОБА_1 військово-лікарською комісією Військової частини НОМЕР_4 , про що видано довідка від 07.08.2023 за №8426 за формою, передбаченою у додатку 4 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800. 
За змістом цієї довідки військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 встановлено діагноз: 
Наслідки перенесених вибухових травм (27.05.2022, 24.07.2023) закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді цефалгічного, вестибуло-атактичного, астено-невротичного синдромів з незначним порушенням функції. Наслідки акубаротравм (27.05.2022, 24.07.2023) у вигляді хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості з сприйняттям ШМ – 3.0 м на праве вухо, 2.0 на ліве вухо. Травми легкого ступеня. Травма (27.05.2023, саме такий рік вказаний у цьому випадку у довідці), Так, пов`язана з проходженням військової служби. Довідку про обставини травми не надав.
Далі у довідці від 07.08.2023 зазначено про травму 24.07.2023, Так, пов`язана із захистом Батьківщини. Довідка про обставини травми від 27.07.2023 №516 видана тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 .
Ангіопатія сітківки обох очей. Вертеброгенна люмбалгія з больовим синдромом з незначним порушенням функції.
Захворювання, Так, пов`язані з проходженням військової служби.
Хронічний панкреатит без порушення функції, хронічний холецистит без порушення функції. Хронічний гастрит без порушення функції. Гіперметропія ступенем 3.5 Д правого ока, ступенем 2.0Д лівого ока.
Захворювання, Ні, не пов`язані з проходженням військової служби.
На підставі статей 23-в, 36-в, 75-в, 30-г, 52-г, 54-г графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_1 станом на дату медичного огляду 07.08.2023 визнаний придатним до військової служби (а.с.44 зворот).
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи, інвалідність підтверджена довідкою до акта огляду МСЕК при повторному огляді 25.06.2008 (а.с.43). Інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків служби, інвалідність встановлена безстроково.
28.06.2024 позивача звільнено у запас за підпунктом “б” (за станом здоров`я – за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (а.с.17).
01.07.2024 ОСОБА_1 взятий на облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12). 
25.09.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 листом за №14994 направив позивача до МСЕК для встановлення відсотка втрати працездатності та визначення підстав на наявність ознак інвалідності в зв`язку із захворюваннями, отриманими під час проходження військової служби, та травмою під час захисту Батьківщини, підставою у листі зазначено згадану вище довідку ВЛК №8426 від 07.08.2023 (а.с.18).
Направлення Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК), видане 15.10.2024 на хворого ОСОБА_1 , надійшло до МСЕК 22.10.2024 (а.с.76-77), про що свідчить витяг з журналу обліку направлень на медико-соціально-експертну комісію (а.с.78-81).
У цьому направленні зазначено про частоту і тривалість тимчасової непрацезданості позивача: з 03.05.2022 по 26.05.2022, з 06.12.2022 по 19.12.2022, з 04.07.2023 по 08.07.2023, з 13.05.2024 по 27.05.2024.
У цій справі відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 124723 від 19.12.2024 позивачу встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми 24.07.2023, пов`язаної із захистом Батьківщини (а.с.43 зворот-44).
Відтак, у цій справі суд встановив таку хронологію подій:
24.02.2022 початок проходження військової служби,
27.05.2022 вибухова травма, 
24.07.2023 - дата встановлення страхового випадку - отримання травми, за якою встановлений відсоток втрати працездатності позивачу, 
07.08.2023 - медичний огляд військово-лікарською комісією Військової частини НОМЕР_4 , довідка ВЛК №8426, якою встановлено, що травма 24.07.2023, Так, пов`язана із захистом Батьківщини,
18.08.2023 - мінно-вибухова травма згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2023 №614,
30.04.2024 - ще одна вибухова травма згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2024 №1313,
28.06.2024 - звільнення з військової служби, 
01.07.2024 - взяття на облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
25.09.2024 - ІНФОРМАЦІЯ_2 направив позивача до МСЕК,
15.10.2024 - направлення Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" на МСЕК,
22.10.2024 - дата встановлення ступеня втрати професійної працездатності в силу вимог пункту 8 Положенням № 1317, така дата є датою огляду, яка вказана у пункті 4 довідки МСЕК серії 12 ААА № 124723 від 19.12.2024, що видається застрахованій особі,
19.12.2024 дата видачі довідки МСЕК серії 12 ААА № 124723,
20.12.2024 дата заяви позивача до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Отже, втрату 25 відсотків працездатності без встановлення інвалідності через отримання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, позивачу встановлено 22.10.2024, дата страхового випадку 24.07.2023, тобто через 3 місяці 24 дні після звільнення ОСОБА_1 з військової служби 28.06.2024.
Водночас у даному випадку суд враховує, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби за підпунктом “б” саме за станом здоров`я – за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”; перед звільненням позивач 30.04.2024 отримав ще одну вибухову травму; струс головного мозку; закриту черепно-мозкову травму; цефалгічний синдром (а.с.15), у направленні Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" на МСЕК зазначається про тимчасову непрацездатність з 13.05.2024 по 27.05.2024; травма 24.07.2023, через яку встановлено позивачу втрату працездатності, пов`язана із захистом Батьківщини.
Враховуючи такі обставини, а також те, що позивач 15.10.2024 (фактично через 3,5 місяці після звільнення) звернувся до Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" для отримання направлення на МСЕК і 15-16.10.2024 проходив медичне обстеження і лише 22.10.2024 отримав направлення, тобто пропуск тримісячного строку є незначним та пояснюється незадовільним станом здоров`я позивача, суд вважає, що позивач як сумлінна особа, вчинив дії у короткі терміни для реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги.
Суд наголошує, що терміни після передання Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" до МСЕК документів позивача та подальша видача довідки МСЕК 19.12.2024 виходить за межі можливого впливу позивача та не залежить від його волевиявлення та бажання.
Одночасно суд констатує, що документи позивача для проведення його огляду медико-соціальною комісією з метою встановлення ступеня втрати працездатності надійшли до МСЕК з незначним пропуском тримісячного строку з дня його звільнення з військової служби.
При вирішенні даного спору по суті суд враховує, що у Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 Конституційний Суд України вказав, що «в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров`я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів» (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Крім того, Конституційний Суд України також акцентував, що держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина друга статті 3 Конституції України) - повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією; з цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне юридичне регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потреб та інтересів людини (абзац перший пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 01.06.2016 № 2-рп/2016).
Конституційний Суд України вказував, що „визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців , зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум“; „соціальні гарантії військовослужбовців випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій“ (абзаци десятий, одинадцятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17.03.2004 № 7-рп/2004); „норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер“ (перше речення абзацу восьмого підпункту 2.2 пункту 2 Рішення від 20.12.2016 № 7-рп/2016).
Також Конституційний Суд України у Рішенні від 18.12.2018 № 12-р/2018 сформулював юридичну позицію щодо розуміння змісту статей 17, 65 Основного Закону України і визначив, що громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції; тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладається обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, встановленими у статті 46 Основного Закону України; закріплення в Конституції України обов`язку держави щодо забезпечення соціального захисту громадян України, які захищають Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, є запорукою його реалізації державою та недопущення зниження рівня соціального захисту цих осіб та членів їхніх сімей (абзаци другий - четвертий пункту 3 мотивувальної частини).
У Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що приписи статті 17 містяться в розділі I „Загальні засади“ Конституції України, який визначає такі основи конституційного ладу в Україні, як, зокрема, суверенітет, територіальна цілісність та недоторканність України, захист яких покладається на Збройні Сили України та інші військові формування; особлива конституційна процедура внесення змін до цього розділу Конституції України обумовлена специфікою предмета його регулювання - основи конституційного ладу в Україні - зокрема необхідністю забезпечення національної безпеки і оборони України, потребами захисту державного суверенітету та територіальної цілісності України як суверенної й незалежної, демократичної, соціальної та правової держави; зазначене є підставою для висновку, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їхніх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту (абзаци перший, третій, четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
У Рішенні 06.04.2022 № 1-р(II)/2022 Конституційний Суд України вказав, що з урахуванням вимог частини п`ятої статті 17 Конституції України метою законодавчого регулювання в цій сфері є як усебічне соціальне забезпечення військовослужбовців, яке компенсуватиме установлені законом обмеження та умови служби, властиві цій категорії громадян, так і підвищення мотивації особового складу Збройних Сил України у виконанні ними покладених на них функцій щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності (частина друга статті 17 Основного Закону України). Крім того, предметом законодавчого регулювання соціального захисту військовослужбовців є питання, пов`язані з тим, що статус військовослужбовців обумовлює високий ризик отримання поранення, ушкодження здоров`я чи навіть загибелі під час виконання службових обов`язків під час захисту Вітчизни.
Така позиція відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо людських прав військовослужбовців від 24.02.2010 CM/Rec (2010)4, відповідно до якої: якщо військовослужбовці отримують поранення під час служби, їм слід надавати належне медичне обслуговування та, за потреби, надбавки; має також існувати система компенсацій і, за потреби, надбавок у разі смерті на службі у збройних силах; для осіб, які залишають збройні сили, та які отримали поранення або захворіли внаслідок служби, має бути доступна відповідна компенсаційна схема (пункти 72, 73).
Одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу домірності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави; додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Основного Закону України) обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та домірності з урахуванням обов`язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України (абзаци сьомий, восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011).
Співвідношення між поставленою метою та засобами її досягнення має відповідати вимогам принципу домірності, який забезпечує справедливий баланс між вимогами захисту загального інтересу та потребою забезпечити індивідуальні права особи, відповідно до якого цілі обмежень прав людини мають бути істотними, а засоби їх досягнення - обґрунтованими та мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежено.
Таким чином, встановлені на підставі наявних у справі належних та допустимих доказів фактичні обставини дають підстави суду стверджувати, що встановлення позивачу ступеню втрати працездатності відбулося хоч і поза межами, визначеного Законом №2011-XII та Порядком № 975 трьохмісячного строку після звільнення його з військової служби, з дотриманням якого законодавець пов`язує наявність права на отримання спірної одноразової грошової допомоги, проте такий строк пропущений лише на незначну кількість днів та беручи до уваги неодноразово отримані позивачем травми за час проходження військової служби під час мобілізації з 24.02.2022 (тобто з перших днів повномасштабної війни) по 28.06.2024, отриману інвалідність 3 групи з 2008 року, звільнення з військової служби за станом здоров`я, незадовільний стан здоров`я, суд дійшов висновку про неправомірність прийняття відповідачем рішення про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону №2011-XII. Відповідач таких обставин щодо позивача як особи, яка частково втратила працездатність, виконуючи свій конституційних обов`язок із захисту Батьківщини, не врахував та прийняв до уваги лише факт встановлення ступеня втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, понад тримісячний термін після звільнення з військової служби. При цьому ІНФОРМАЦІЯ_2 , куди після звільнення з військової служби відразу звернувся ОСОБА_1 та 01.07.2024 став на військовий облік, лише 25.09.2024 надав позивачу листа про можливість звернення до МСЕК для встановлення відсотка втрати працездатності та визначення наявності підстав на наявність ознак інвалідності в зв`язку із захворюваннями отриманими під час проходження військової служби та травмою, отриманою під час захисту Батьківщини.
Недосконалість та несвоєчасність запроваджених державою процедур, не може позбавляти позивача на виплату гарантованої Законом одноразової грошової допомоги як особу, яка частково втратила працездатність, виконуючи свій конституційних обов`язок із захисту Батьківщини. Позивач вчиняв всі залежні від нього дії з метою отримання відповідної довідки МСЕК у короткі строки, визначені законодавством, які надають право на отримання одноразової грошової допомоги. 
За обставин встановлених у цій справі, на переконання суду, позивач не повинен зазнавати жодних негативних наслідків від того, що огляд не відбувся чітко в трьохмісячний строк від дня його звільнення. Посилання відповідача на відсутність у позивача права на цю допомогу у зв`язку з пропуском тримісячного строку, зроблено без урахування усіх обставин, з`ясованих судом у цій справі.
У позовній заяві позивач просить визнати протиправними дії Міністерства оборони України, оформлені пунктом 28 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 18.04.2025 №33/в щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. 
Проте, у цьому випадку права позивача порушенні не діями, а рішенням відповідача, оформленим протоколом від 18.04.2025 №33/в, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, яке не може бути визнане обґрунтованим в розумінні положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
При цьому суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини другої статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Таким чином, оскільки, зазначені вище обставини були не належно враховані відповідачем, до компетенції якого віднесено питання призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до частини другої статті 9 КАС України (якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум, оформленого протоколом від 18.04.2025 №33/в, про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20.12.2024 (зареєстрована в ТЦК та СП 28.12.2024, вх №19465) про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з отриманою 24.07.2023 травмою під час проходження військової служби, яка пов`язана із захистом Батьківщини, що призвело до часткової втрати працездатності 25%, та додані до неї документи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Позов підлягає до задоволення частково.
Позивач судовий збір у цій справі не сплачував, підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітряних Сил, 6, місто Київ, 03049, код ЄДРПОУ 00034022) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум, оформлене протоколом від 18.04.2025 №33/в, про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.12.2024 про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з отриманою 24.07.2023 травмою під час проходження військової служби, яка пов`язана із захистом Батьківщини, що призвело до часткової втрати працездатності 25%, та додані до неї документи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 05 червня 2026 року.

Суддя Чепенюк О.В.