Справа № 420/7050/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач-1, ГУПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – відповідач-2, ГУПФУ в Хмельницькій області), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 155250035752 від 20 жовтня 2025 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 30.05.2025 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди, яка становить 369037,50 грн, визначеної у довідці П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням ГУПФУ в Одеській області № 155250035752 від 18.07.2025 року призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання з 30.05.2025 року, яке розраховано на підставі довідки П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Вказане рішення було фактично реалізовано та до грудня 2025 року позивач отримувала щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Водночас, позивач вказує, що у січні 2026 року їй стало відомо про те, що 20 жовтня 2025 року ГУПФУ в Хмельницькій області було прийнято рішення за № 155250035752 про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Разом з цим, позивач зазначає, що жодною нормою Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, не наділено територіальний орган ПФУ повноваженнями на прийняття після призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці рішення про відмову в його призначенні, тим більше, в односторонньому порядку, зі спливом певного часу від дати прийняття рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Також позивач вказує, що в рішенні про відмову в призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не наведено посилань на норми чинного законодавства, які б наділяли ГУПФУ в Хмельницькій області повноваженнями на прийняття рішення про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці після прийняття рішення про його призначення та проведення відповідних виплат. Що стосується посилань ГУПФУ в Хмельницькій області у рішенні про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на невідповідність довідки про суддівську винагороду вимогам чинного законодавства, позивач зазначила, що довідка П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці видана на підставі судового рішення у справі № 420/12364/25, яке набрало законної сили, а тому ГУПФУ в Хмельницькій області не може посилатися на її невідповідність вимогам чинного законодавства. На думку позивача, ГУПФУ в Хмельницькій області ставить під сумнів саме судове рішення у справі № 420/12364/25, яке набрало законної сили, що прямо суперечить статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України та фактично нівелює значення судового рішення, ухваленого на користь позивача, зводить нанівець право позивача на ефективний судовий захист, оскільки незалежно від того, яке буде прийнято рішення судом, територіальний орган ПФУ діє з перевищенням повноважень та надає власну, помилкову, оцінку документам, які видаються на виконання судового рішення. Підсумовуючи вищевикладене, позивач вважає, що ГУПФУ в Хмельницькій області, приймаючи рішення № 155250035752 про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 20 жовтня 2025 року, враховуючи наявність довідки П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка видана на підставі судового рішення у справі № 420/12364/25, яке набрало законної сили, діяло з перевищенням повноважень, не на підставі закону, порушило гарантоване право позивача як судді у відставці на щомісячне довічне грошове утримання, фактично позбавило позивача вже набутого права на щомісячне довічне грошове утримання, чим здійснено втручання у її право власності, що є підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування. З огляду на викладене, на думку позивача, належним і ефективним способом повного захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення ГУПФУ в Хмельницькій області № 155250035752 від 20.10.2025 року про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання ГУПФУ в Одеській області, яке здійснювало виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, провести з 30.05.2025 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди, яка становить 369037,50 грн, визначеної у довідці П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Відповідач – ГУПФУ в Одеській області вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, зазначаючи, що перевіркою встановлено, що до заяви про призначення довічного грошового утримання судді у відставці надано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 05.07.2025 року № 201, яка видана П`ятим апеляційним адміністративним судом на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 року у справі № 420/12364/25. В складових суддівської винагороди зазначено оклад 189250 грн, який обчислено із розміру 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня 2025 року з урахуванням регіонального коефіцієнту (3028х50х1,25). Після перевірки розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці перераховано з 01.01.2026 року в розмірі 56% суддівської винагороди, яка становила 256181,25 грн (в складових суддівської винагороди оклад дорівнює 131375 грн, який обчислено із розміру 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня 2025 року з урахуванням регіонального коефіцієнту (2102х50х1,25). Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2026 року склав 143461,50 грн. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 року по справі № 420/32566/25, позивачу перераховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 62% суддівської винагороди. Розмір довічного грошового утримання судді у відставці на виконання рішення суду становить 158832,38 грн. Відповідач-1 зазначає, що розглянувши заяву та надані позивачем документи, ГУПФУ в Хмельницькій області прийнято рішення № 155250035752 від 20.10.2025 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Підстави відмови викладені в рішенні ГУПФУ в Хмельницькій області № 155250035752 від 20.10.2025. Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 24.04.2025 року у справі №240/9028/24, на думку відповідача-1, з 01.01.2024 року для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб відповідно до абзацу п`ятого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», а саме: 2102 грн. Враховуючи вищевикладене, відповідач-1 вважає, що пенсійний орган діяв в порядку передбаченому законодавством, обґрунтовано, а тому підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні. Що стосується вимоги про зобов`язання ГУПФУ в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці, відповідач-1 зазначив, що ГУПФУ в Одеській області не приймалось оскаржуване рішення по суті заяви позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду – ГУПФУ в Хмельницькій області. Оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії визначено ГУПФУ в Хмельницькій області, то саме цей орган і має завершити процедуру перерахунку (призначення) позивачеві пенсії. 
Відповідач – ГУПФУ в Хмельницькій області також вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, зазначаючи, що 10.07.2025 року ОСОБА_1 звернулася до ГУПФУ в Одеській області із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці. Розпорядженням від 18.07.2025 року позивачці призначено довічне грошове утримання судді у відставці з 30.05.2025 року при стажі роботи на посаді судді 23 роки 1 місяць. 10.10.2025 року надійшов лист ГУПФУ в Одеській області № 1500-0306-9/169260, в якому зазначено, що до заяви про призначення довічного грошового утримання судді у відставці надано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 05.07.2025 року № 201, яка видана П`ятим апеляційним адміністративним судом на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 року у справі № 420/12364/25. В складових суддівської винагороди зазначено оклад 189250 грн, який обчислено із розміру 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня 2025 року з урахуванням регіонального коефіцієнту (3028х50х1,25), що не відповідає нормам чинного законодавства. Рішенням ГУПФУ в Хмельницькій області від 20.10.2025 року № 155250035752 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання, у зв`язку з невідповідністю довідки про суддівську винагороду вимогам чинного законодавства. Крім того, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 року в справі № 420/12364/25 не покладено жодних зобов`язань на органи ПФУ щодо врахування при обчисленні довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 зазначеної довідки. Враховуючи вищевикладене, відповідач-2 вважає, що підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУПФУ в Хмельницькій області № 155250035752 від 20 жовтня 2025 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання ГУПФУ в Одеській області здійснити з 30.05.2025 року перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди, яка становить 369037,50 грн, визначеної у довідці П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, немає. На думку відповідача-2, в діях ГУПФУ в Хмельницькій області не вбачається будь-якої неправомірності, у спірних правовідносинах ГУПФУ в Хмельницькій області здійснює свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Також, на переконання відповідача-2, вимога здійснити виплату різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії є передчасною.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/7050/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 призначена строком на п`ять років на посаду судді Білгород-Дністровського міського суду Одеської області Указом Президента України від 10 грудня 2001 року № 1205/2001 та постановою Верховної Ради України від 15 березня 2007 року № 751-V позивача обрано суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області безстроково. 
Постановою Верховної Ради України від 30 жовтня 2008 року № 626-VI позивача обрано суддею Одеського апеляційного адміністративного суду та Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 296/2018 переведено з 1 жовтня 2018 року на посаду судді П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 29 травня 2025 року № 1147/0/15-25 позивача звільнено з посади судді П`ятого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Наказом П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2025 року № 43-ос/с відраховано зі штату суду суддю ОСОБА_1 29 травня 2025 року у зв`язку із звільненням з посади судді цього суду у відставку. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі № 420/12364/25, яке набрало законної сили 1 липня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії П`ятого апеляційного адміністративного суду щодо нарахування та виплати судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди, матеріальної допомоги на оздоровлення та суддівської винагороди за час основної відпустки у період з січня 2025 року по квітень 2025 року, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн. Зобов`язано П`ятий апеляційний адміністративний суд провести нарахування та виплату судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівську винагороду, матеріальну допомогу на оздоровлення та суддівську винагороду за час основної відпустки у період з січня 2025 року по квітень 2025 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений з 1 січня 2025 року у розмірі 3028 грн.
На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі № 420/12364/25, яке набрало законної сили, 3 липня 2025 року П`ятим апеляційним адміністративним судом видано ОСОБА_1 довідку вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій визначено, що станом на 01.01.2025 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 369037,50 грн.
Вказана довідка про суддівську винагороду, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, разом із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання та повним пакетом документів подані до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 10 липня 2025 року.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (Центральне об`єднане управління ПФУ в м. Одесі) № 155250035752 від 18.07.2025 року призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання з 30.05.2025 року з розрахунку 56% від суддівської винагороди, яка визначена у довідці П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201.
20 жовтня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення за № 155250035752 про відмову ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Згідно із зазначеним рішенням, до заяви про призначення довічного грошового утримання судді у відставці заявницею надано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 05.07.2025 року № 201, видану П`ятим апеляційним адміністративним судом на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 у справі № 420/12364/25. В довідці зазначено посадовий оклад 189250 грн, який обчислено із врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на 01.01.2025 – 3028 грн, з урахуванням регіонального коефіцієнту (3028х50х1,25), що не відповідає нормам чинного законодавства. Крім того, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 року у справі № 420/12364/25 не покладено жодних зобов`язань на органи ПФУ щодо врахування при обчисленні довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 зазначеної довідки, тому підстави для врахування зазначеної довідки при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні. З огляду на викладене, в наведеному рішенні зазначено, що у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відмовлено в зв`язку з невідповідністю довідки про суддівську винагороду вимогам чинного законодавства. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі № 420/32566/25, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 155250035752 від 18.07.2025 року в частині визначення періоду роботи на посаді судді ОСОБА_1 на рівні 23 років 01 місяць 22 дні та в частині нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56% суддівської винагороди. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: стаж (досвід) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді - 3 роки. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 з 30.05.2025 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 62% суддівської винагороди. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 з 30.05.2025 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 62% суддівської винагороди, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
На підставі вказаного судового рішення, 27.02.2026 року ГУПФУ в Одеській області прийняло рішення під тим самим номером та датою, що і раніше прийняте рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, - 155250035752 від 18.07.2025 року, та відповідачем-1 розпочато виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 62% суддівської винагороди, однак, яка обчислена виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн, а не з розрахунку 62% суддівської винагороди, яка обчислена виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн, як визначено у довідці П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка видана на підставі судового рішення у справі № 420/12364/25.
Позивач не погоджується із рішенням про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та вважає його таким, що грубо порушує гарантоване законом право судді у відставці на отримання щомісячного довічного грошового утримання, у зв`язку із чим звернулась до суду із даним позовом. 
Так, на думку суду, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статей 21, 22 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон № 1402-VIII).
Згідно з ч.ч. 1-8 ст. 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду – 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Статтею 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 09 лютого 2023 року № 7-2) (далі – Порядок № 3-1).
Відповідно до вимог п.п. 1-3 р. I Порядку № 3-1, судді у відставці, в тому числі судді Конституційного Суду України у відставці, судді Конституційного Суду України, повноваження якого припинено з підстав, встановлених пунктами 1, 2 частини першої статті 149-1 Конституції України, або якого звільнено з підстав, встановлених пунктами 1, 4 частини другої статті 149-1 Конституції України, за наявності стажу роботи, що дає право на відставку (далі - суддя Конституційного Суду України), призначається щомісячне довічне грошове утримання.
Заява про призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання (додаток 1) подається до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання) суддею особисто або через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.
Щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення / припинення повноважень судді Конституційного Суду України (далі - звільнення судді з посади), якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.
Згідно з пунктом 1 розділу II Порядку № 3-1, до заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання додається, зокрема, довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду)/довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України (додаток 3) (далі - довідка про винагороду судді Конституційного Суду України), видана судом, з якого суддя вийшов у відставку, або Конституційним Судом України (далі - відповідний суд), з урахуванням суддівської винагороди (винагороди судді) судді, який працює на відповідній посаді.
Пунктами 3, 4 розділу III Порядку № 3-1 передбачено, що не пізніше 10 днів з дня надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного грошового утримання документами або надання додаткових документів орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання або відмову в його призначенні з урахуванням пункту 5 розділу І цього Порядку.
Орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, не пізніше 10 днів з дня винесення рішення інформує особу про призначення щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням його розміру або про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Таким чином, Порядком № 3-1 чітко визначено, що не пізніше 10 днів з дня надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного грошового утримання документами орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання або відмову в його призначенні.
Тобто, територіальний орган ПФУ має повноваження прийняти одне із рішень: або про призначення щомісячного довічного грошового утримання або відмову в його призначенні не пізніше 10 днів з дня надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного грошового утримання документами.
Як встановлено судом, за результатами розгляду заяви позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання та доданих до неї документів ГУПФУ в Одеській області 18 липня 2025 року прийнято рішення № 155250035752 про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 30.05.2025 року, яке розраховано на підставі довідки П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Вказане рішення було реалізовано та до грудня 2025 року позивач отримувала щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. 
Водночас, ГУПФУ в Хмельницькій області зі сплином більше трьох місяців від дати прийняття рішення про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці прийняло альтернативне рішення про відмову в його призначенні.
Так, 20 жовтня 2025 року ГУПФУ в Хмельницькій області прийнято рішення № 155250035752 про відмову ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці посилаючись на те, що до заяви про призначення довічного грошового утримання судді у відставці заявницею надано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 05.07.2025 року № 201, видану П`ятим апеляційним адміністративним судом на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 року у справі № 420/12364/25, в якій зазначено посадовий оклад 189250 грн, який обчислено із врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на 01.01.2025 – 3028 грн, з урахуванням регіонального коефіцієнту (3028х50х1,25), що не відповідає нормам чинного законодавства. 
Проте, суд відхиляє доводи відповідачів та погоджується з позивачем, що жодною нормою Закону № 1402-VIII та Порядку № 3-1 не наділено територіальний орган ПФУ повноваженнями на прийняття після призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці альтернативного рішення про відмову в його призначенні, тим більше зі спливом трьох місяців від дати прийняття рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
В рішенні про відмову в призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці також не наведено посилань на норми чинного законодавства, які б наділяли ГУПФУ в Хмельницькій області повноваженнями на прийняття рішення про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці після прийняття рішення про його призначення іншим органом ПФУ та проведення відповідних виплат. 
Посилання відповідачів у відзивах на позовну заяву на те, що заява позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці була передана за принципом екстериторіальності для розгляду до ГУПФУ в Хмельницькій області не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки, як встановлено судом, за результатами розгляду заяви позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання та доданих до неї документів ГУПФУ в Одеській області 18 липня 2025 року прийнято рішення № 155250035752 про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та з 30.05.2025 року проведені відповідні виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
В ході розгляду справи відповідачами не наведено жодної законодавчо визначеної підстави для повторного розгляду питання про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці іншим органом ПФУ. 
Також під час розгляду справи відповідачами не наведено жодної норми права, яка б передбачала можливість нівелювання вже реалізованого рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання шляхом ухвалення нового рішення про відмову в його призначенні. Відсутність такого нормативного регулювання виключає можливість визнання дій відповідача правомірними.
Суд зазначає, що у жовтні 2025 року позивачем не подавалось будь-яких заяв про призначення чи перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а тому в ГУПФУ в Одеській області не було підстав для перенаправлення для повторного розгляду до ГУПФУ в Хмельницькій області заяви позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка вже була розглянута відповідачем-1 та за результатами якої прийнято відповідне рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 30 травня 2025 року з проведенням відповідних виплат. 
Крім того, дії відповідачів суперечать принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. Особа, яка отримала рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання та фактично отримувала відповідні виплати, має обґрунтовані підстави розраховувати на стабільність набутого правового статусу. Повторний розгляд того самого питання без передбачених законом підстав створює стан правової невизначеності та порушує легітимні очікування позивача.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що ГУПФУ в Хмельницькій області, приймаючи 20.10.2025 року рішення про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання після того, як відповідне право позивача вже було реалізоване на підставі рішення від 18.07.2025 року та фактичної виплати такого утримання, діяло поза межами наданих законом повноважень. Ні Закон № 1402-VIII, ні Порядок № 3-1 не передбачають можливості повторного вирішення питання про призначення щомісячного довічного грошового утримання шляхом прийняття альтернативного рішення про відмову після завершення процедури його призначення.
Суд також наголошує, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013).
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 року № 6-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 року № 2-р/2020.
У Рішенні від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 Конституційний Суд України також звертав увагу на те, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
Конституційний Суд України неодноразово в своїх рішеннях підкреслював, що конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018).
Отже, однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.
Щомісячне грошове утримання судді у відставці, як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10) зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене. 
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача, що приймаючи рішення про відмову в призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ГУПФУ в Хмельницькій області порушило гарантоване право позивача як судді у відставці на щомісячне довічне грошове утримання. 
Наслідком прийняття спірного рішення стало фактичне припинення реалізації вже набутого позивачем права на щомісячне довічне грошове утримання, яке на момент прийняття такого рішення було визнане державою та реалізовувалося шляхом відповідних виплат. 
За таких обставин, мало місце втручання у майнове право позивача, що не ґрунтувалося на законі та не відповідало критеріям правомірного втручання, визначеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Що стосується посилань ГУПФУ в Хмельницькій області у рішенні про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та відповідачів у відзивах на позовну заяву на невідповідність довідки про суддівську винагороду вимогам чинного законодавства, суд зазначає наступне.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі № 420/12364/25, яке набрало законної сили 1 липня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії П`ятого апеляційного адміністративного суду щодо нарахування та виплати судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди, матеріальної допомоги на оздоровлення та суддівської винагороди за час основної відпустки у період з січня 2025 року по квітень 2025 року, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн. Зобов`язано П`ятий апеляційний адміністративний суд провести нарахування та виплату судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівську винагороду, матеріальну допомогу на оздоровлення та суддівську винагороду за час основної відпустки у період з січня 2025 року по квітень 2025 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений з 1 січня 2025 року у розмірі 3028 грн.
На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі № 420/12364/25, яке набрало законної сили, 3 липня 2025 року П`ятим апеляційним адміністративним судом видано ОСОБА_1 довідку вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій визначено, що станом на 01.01.2025 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 369037,50 грн.
Вказана довідка про суддівську винагороду, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці разом із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання та повним пакетом документів подані до ГУПФУ в Одеській області 10 липня 2025 року.
За результатами розгляду заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання та доданої до неї довідки П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, ГУПФУ в Одеській області 18 липня 2025 року було прийнято рішення № 155250035752 про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Отже, як вірно наголошено позивачем, 18 липня 2025 року вже було призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці саме з розрахунку суддівської винагороди, яка визначена у довідці П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201.
Крім того, довідка П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці видана на підставі судового рішення у справі № 420/12364/25, яке набрало законної сили.
Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
З огляду на викладене, посилання відповідачів на невідповідність вимогам законодавства довідки П`ятого апеляційного адміністративного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є безпідставними, оскільки така довідка видана безпосередньо на виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Надання органом Пенсійного фонду власної оцінки правомірності документа, виданого на виконання обов`язкового до виконання судового рішення, фактично означає перегляд висновків суду поза встановленою законом процедурою.
Фактично доводи відповідачів зводяться до незгоди із правовими наслідками рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/12364/25. 
Водночас орган державної влади не наділений повноваженнями перевіряти правильність судового рішення, що набрало законної сили, або відмовлятися від його врахування при вирішенні питань, безпосередньо пов`язаних із його виконанням.
На переконання відповідачів, суддівська винагорода позивачу мала виплачуватись з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102 грн. 
Водночас, це питання вже було вирішено судом у справі № 420/12364/25 та судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії П`ятого апеляційного адміністративного суду щодо нарахування та виплати судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.
Вирішуючи справу, суд також враховує постанову Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі № 200/2309/25, в якій Верховним Судом наведено наступний висновок: «заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року (3028 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн), на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», є протиправною.».
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі № 200/2309/25 відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2025 року у справі № 520/32171/24, у якій викладено правовий висновок про те, що для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та, відповідно, що з 01 січня 2024 року не відбулась зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а отже відсутні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачці як судді у відставці та сформував такий:
- у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік станом на 1 січня, а також зумовленим цим зростанням розміру суддівської винагороди, розрахунок якої здійснюється на основі прожиткового мінімуму, у суддів у відставці виникає право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання;
- для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі, встановленому законом про Державний бюджет України на відповідний рік та, відповідно, у разі його збільшення порівняно з попереднім роком з 01 січня наявні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 травня 2026 року у справі № 160/10025/25 та від 14 травня 2026 року у справі № 160/12842/25.
Що стосується посилань відповідачів у відзивах на позовну заяву на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2025 року у справі № 240/9028/24, слід зазначити, що у постанові від 17.02.2026 року у справі № 200/2309/25 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зазначив про нерелевантність спірних правовідносин та фактичних обставин у справі № 240/9028/24, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 року у якій посилаються відповідачі, оскільки предмет спору стосується щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як і у даній справі. 
Крім того, постановою від 12 вересня 2025 року № 19 Пленум Верховного Суду, керуючись статтею 150 Конституції України, статтями 7, 50- 52 Закону України «Про Конституційний Суд України», пунктом 5 частини другої статті 36, пунктом 5 частини другої статті 46 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постановив звернутися до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу п`ятого частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», яким встановлено розмір прожиткового мінімуму 2102 гривні для цілей визначення посадового окладу судді.
Звертаючись до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу п`ятого частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», яким встановлено розмір прожиткового мінімуму 2102 гривні, для цілей визначення посадового окладу судді Пленум Верховного Суду виходив з того, що наявні підстави стверджувати, що суддівська винагорода (та щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці) відповідно до Конституції і законів України, міжнародних актів є складовими статусу судді; є гарантією здійснення судочинства незалежним, неупередженим, безстороннім і справедливим судом; поширюється на усіх суддів; такі гарантії є однаковими і не залежать від жодних умов (віку, стажу, посади, юрисдикції суду тощо). Тобто матеріальне забезпечення суддів (суддів у відставці) захищено від зменшення або скасування.
Гарантії незалежності суддів (в частині матеріального забезпечення) повинні бути забезпечені не як матеріальне забезпечення людини, а як особи, що займає посаду судді і здійснює судочинство та є представником судової влади, і при цьому має гарантію такого забезпечення незалежно від впливу як інших складових державної влади, так і інших представників судової влади (голови суду, інших суддів, органів, що відповідають за формування судової влади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо).
Приймаючи Закон України «Про Державний бюджет на 2025 рік» в частині, що визначає прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102 грн, законодавець фактично встановив інший (менший) розмір винагороди судді, тим самим звузив гарантії незалежності суддів, що суперечить приписам частини першої статті 126 Конституції України.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ГУПФУ в Хмельницькій області, приймаючи рішення № 155250035752 про відмову в призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 20 жовтня 2025 року з посиланням на невідповідність довідки про суддівську винагороду вимогам чинного законодавства зі сплином більше трьох місяців від дати прийняття рішення про його призначення діяло з перевищенням повноважень, не на підставі закону, порушило гарантоване право позивача як судді у відставці на щомісячне довічне грошове утримання, фактично позбавило позивача вже набутого права на щомісячне довічне грошове утримання, чим здійснено втручання у її право власності, що є підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» («Doran v. Ireland», заява № 50389/99) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. 
При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» («Salah Sheekh v The Netherlands»; заява № 1948/04), ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. 
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
У Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).
Згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді, незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність. Забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі № 420/32566/25, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 155250035752 від 18.07.2025 року в частині визначення періоду роботи на посаді судді ОСОБА_1 на рівні 23 років 01 місяць 22 дні та в частині нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56% суддівської винагороди. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: стаж (досвід) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді - 3 роки. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 з 30.05.2025 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 62% суддівської винагороди. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 з 30.05.2025 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 62% суддівської винагороди, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Отже, судовим рішенням у справі № 420/32566/25, яке набрало законної сили, вже вирішено питання щодо відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке підлягає виплаті позивачу у зв`язку із набутим суддівським стажем.
На підставі вказаного судового рішення, 27.02.2026 року ГУПФУ в Одеській області прийняло рішення під тим самим номером та датою, що і раніше прийняте рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, - 155250035752 від 18.07.2025, та позивачу розпочато виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 62% суддівської винагороди, однак, яка обчислена виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн, а не з розрахунку 62% суддівської винагороди, яка обчислена виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн, як визначено у довідці П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка видана на підставі судового рішення у справі № 420/12364/25.
З огляду на викладене, посилання відповідача-2 на передчасність вимог позивача щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 62% суддівської винагороди є безпідставними.
З огляду на викладене, для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст. 2 КАС України, суд приходить до висновку, що належним і ефективним способом повного захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення ГУПФУ в Хмельницькій області № 155250035752 від 20 жовтня 2025 року про відмову в призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання ГУПФУ в Одеській області, яке здійснювало виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, провести позивачу з 30.05.2025 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди, яка становить 369037,50 грн, визначеної у довідці П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Що стосується посилань відповідача-1 на те, що ГУПФУ в Одеській області не приймалось оскаржуване рішення по суті заяви позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду – ГУПФУ в Хмельницькій області, який має завершити процедуру перерахунку (призначення) позивачеві пенсії, суд зазначає, що саме ГУПФУ в Одеській області приймало рішення про призначення та про перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. В свою чергу, у цій справі судом встановлено, що у ГУПФУ в Одеській області не було підстав для перенаправлення для повторного розгляду до ГУПФУ в Хмельницькій області заяви позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка вже була розглянута відповідачем-1 та за результатами якої прийнято відповідне рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 30 травня 2025 року з проведенням відповідних виплат. Таким чином, суд приходить до висновку, що саме ГУПФУ в Одеській області підлягає зобов`язанню здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. 
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 74-76 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі..
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої ст.139 КАС України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням вказаної норми КАС України з відповідачів на користь позивача належить стягнути 1064 грн. 96 коп. судових витрат, сплачених згідно квитанції № 257557505 від 12.03.2026 р., відповідно з кожного п`ятдесят відсотків судового збору, понесеного позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 9, 72, 77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10 м. Хмельницький, 29013, ЄДРПОУ 21318350) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 155250035752 від 20 жовтня 2025 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385) здійснити з 30.05.2025 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди, яка становить 369037,50 грн., визначеної у довідці П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2025 року вих. № 201 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Стягнути на користь ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 532 грн.48 коп. (п`ятсот тридцять дві гривні 48 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ЄДРПОУ 20987385) та 532 грн.48 коп. (п`ятсот тридцять дві гривні 48 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10 м. Хмельницький, 29013, ЄДРПОУ 21318350).
Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.255 КАС України.
Рішення суду може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.293, 295-297 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко