ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року	справа № 380/24004/25	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить :
визнати протиправною відмову комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні відстрочки від призову за мобілізацією ОСОБА_1 на підставі п.3 ч.1 ст. 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”;
зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу з урахуванням висновків суду у цій справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати відстрочку від призову під час мобілізації за сімейними обставинами. 24.11.2025 позивач отримав повідомлення №3427/1 щодо протоколу №8-1 від 14.11.2025 про відмову у надані відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Причина відмови: не надано документів, відповідно до вимог додатку 5 “Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період”, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560, а саме: свідоцтва про народження дітей із зазначенням батьківства, є мати, яка зобов`язана утримувати дітей. При цьому, за твердженням позивача, на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, що підтверджується рішенням суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні. Також наголошує, що він раніше отримував відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період з наведеної підстави. Рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 оформленого повідомленням №3427/І від 24.11.2025 (протокол №8-1 від 14.11.2025) ухвалено з підстав, не передбачених п.3 ч.1 ст.23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 30.12.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву., в якому позовні вимоги заперечує повністю. Зазначає, що позивач виховує трьох дітей, але біологічним батьком (згідно зі свідоцтвами про народження) він є лише для одного сина — ОСОБА_2 . Для двох інших дітей ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) батьками вказані інші особи. Матір`ю всіх трьох дітей є ОСОБА_5 , з якою позивач перебуває у шлюбі з грудня 2022 року. Позивач надав рішення Старосамбірського районного суду від 06.09.2023 (справа № 455/1764/23), яким у порядку окремого провадження встановлено факт перебування дітей на його утриманні. Відповідач апелює до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (зокрема, у справі №201/5972/22), зазначаючи, що встановлення факту утримання дітей в окремому провадженні за наявності інших біологічних батьків є недопустимим, оскільки тут існує спір про право (щодо обов`язку утримання), який має розглядатися в порядку позовного провадження. Також відповідач зазначає, що обов`язок вітчима утримувати пасинків/падчерок виникає лише тоді, коли у них немає біологічних батьків (або ті не можуть їх утримувати з поважних причин). Оскільки матір проживає з дітьми, обов`язок утримання за законом (ст. 180 СК України) покладено на неї та біологічних батьків. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник позивача подала додаткові пояснення, в яких зазначила, що відзив поданий з порушенням визначеного законом строку, клопотання про його поновлення не заявлено, просить такий не брати до уваги.
Щодо строку подання відзиву, то суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 121 ККАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. 
За приписами частини п`ятої статті 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно недотримався встановленого судом строку для подання відзиву.
Суд вважає за можливе врахувати, що у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 Верховним Судом акцентовано на тому, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України.
Також, за висновками, наведеними у постанові Верховного Суду №500/787/19 від 30.01.2020, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.
З огляду на викладене суд вважає, що пріоритетним є вирішення справи на засадах змагальності та з`ясування усіх обставин справи, а не дотримання надмірного формалізму.
Відтак, з метою повного та всебічного встановлення обставин справи, забезпечення процесуальних прав відповідача, суд доходить висновку про необхідність прийняття відзиву до розгляду.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно військово-облікового документу перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
28.10.2025 через АТ “Укрпошта” та 07.11.2025 через ЦНАП ОСОБА_1 звернувся з заявами до ІНФОРМАЦІЯ_1 про отримання відстрочки від призову на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
До заяв додав: копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; копію довідки РНОКПП ОСОБА_1 ; копія рішення Старосамбірського районного суду Львівської області у справі №455/1764/23 від 06.09.2023; копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 16.02.2018; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 20.09.2014; копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 22.08.2017; копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 23.12.2022; копію посвідчення серії НОМЕР_5 від 12.09.2017; копію військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 від 16.11.1999 з карточкою; військово-обліковий документ ОСОБА_1 (сформований в “Резерв +”).
За результатами розгляду поданих документів позивачу надіслано повідомлення від 24.11.2025 №3427/І, у якому вказано, що протоколом від 14.11.2025 №8-1 Комісія ухвалила рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомлено, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах.
В якості причин відмови вказано : не надано документів, відповідно до вимог додатку 5 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 “Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період”, а саме: свідоцтва про народження дітей із зазначенням батьківства, є мати, яка зобов`язана утримувати дітей.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
При прийнятті рішення суд виходив з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі закон №2232-ХІІ) військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-ХІІ).
Частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направленням) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-ХІІ).
Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону № 2232-ХІІ до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законами України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Абзацом четвертим статті 1 Закону № 3543-ХІІ встановлено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації (частини п`ята і шоста статті 4 Закону № 3543-ХІІ).
Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 “Про загальну мобілізацію”, затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ (далі Указ №65/2022, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Статтею 3 Указу №65/2022 встановлено, що мобілізація проводиться протягом 90 днів із дня набрання чинності цим Указом. Строк проведення загальної мобілізації продовжено по теперішній час.
Згідно зі статтею 4 Указу №65/2022 постановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Абзацом другим частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ встановлено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Відповідно до частини восьмої статті 23 Закону №3543-ХІІ відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 56 Порядку встановлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Згідно з абзацами першим-третім пункту 57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Таким чином, комісія, яка розглядає питання надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період є міжвідомчою комісією без статусу юридичної особи, до складу якої входять як представники центрального органу влади (керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу)), так і відповідного місцевого органу державної влади (представники районної (міської) державної (військової) адміністрації), і яка діє при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (відокремленому відділі).
Як наслідок, така комісія у правовідносинах щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період є суб`єктом владних повноважень, а тому вона є належним відповідачем в адміністративних справах про оскарження її рішень про надання або відмову в наданні відстрочки, яке оформлене протоколом.
Згідно з абзацами першим і другим пункту 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.
Відповідно до абзаців першого-восьмого пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.
Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.
Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Отже, комісія, яка отримала заяву про надання відстрочку, зобов`язана розглянути її протягом семи днів з дати її надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів, та прийняти одне з двох альтернативних рішень:
або надати відстрочку;
або відмовити в наданні відстрочки.
Суд встановив, що 28.10.2025 та 07.11.2025 позивач звернувся із заявами до ІНФОРМАЦІЯ_1 про отримання відстрочки від призову на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
До заяв додав: копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; копію довідки РНОКПП ОСОБА_1 ; копія рішення Старосамбірського районного суду Львівської області у справі №455/1764/23 від 06.09.2023; копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 16.02.2018; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 20.09.2014; копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 22.08.2017; копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 23.12.2022; копію посвідчення серії НОМЕР_5 від 12.09.2017; копію військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 від 16.11.1999 з карточкою; військово-обліковий документ ОСОБА_1 (сформований в “Резерв +”).
Зі змісту повідомлення від 24.11.2025 №3427/І вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняв рішення про відмову у наданні відстрочки у зв`язку з не наданням свідоцтва про народження дітей із зазначенням батьківства, є мати, яка зобов`язана утримувати дітей відповідно Додатку 5 ПКМУ від 16.05.2024 №560.
Тобто позивачу було відмовлено у наданні відстрочки на тій підставі, що він не надав відповідні підтверджуючі документи.
Додатком 5 до Порядку №560 встановлено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, у тому числі, особами, які бажають отримати відстрочку на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Поряд з цим, ні Законом України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, ні Порядком №560 не передбачено, що неподання заявником усіх документів, які визначені додатком 5 до Порядку №560, є підставою для прийняття рішення про відмову в наданні відстрочки такому заявнику.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З наведеного слідує, що відповідна Комісія не може відмовити у задоволені заяви про надання відстрочки від призову під час мобілізації виключно на підставі ненадання заявником усіх передбачених додатком 5 до Порядку №560 документів. Підставою для надання відмови може бути лише не підтвердження обставин, наявність яких надає заявнику право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. І такі обставини можуть бути підтвердженими іншими документами, які не визначені в додатку 5 до Порядку №560.
Тому рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно заяви позивача, є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки причинами відмови у задоволенні заяви позивача слугувало ненадання позивачем документів, а саме: свідоцтва про народження дітей із зазначенням батьківства відповідно Додатку 5 ПКМУ від 16.05.2024 №560.
При цьому, на підтвердження обставин викладених в заявах про надання відстрочки позивач надав: копію рішення Старосамбірського районного суду Львівської області у справі №455/1764/23 від 06.09.2023 про встановлення факту утримання ОСОБА_1 неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 16.02.2018; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 20.09.2014; копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 22.08.2017.
Крім того, державою в особі Управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації визнано, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є багатодітною сім`єю, видавши їм відповідне посвідчення НОМЕР_7 , в якому зазначені діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .
Суд звертає на ту обставину, що вказані документи не були належним чином оцінені комісією та не були взяті до уваги при прийнятті відмови у наданні відстрочки.
Також суд зауважує, що за потреби уточнення наданої позивачем інформації, заява позивача підлягала до розгляду по суті порушеного у ній питання з урахуванням п.60 Порядку №560, положеннями якого визначено, що до повноважень комісії належить, зокрема підготовка запитів до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, і не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади на комісію покладено обов`язок розглянути такі документи та на підставі їх розгляду ухвалити рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.
Суд враховує, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.
Отже, таке рішення прийнято суб`єктом владних повноважень передчасно та воно не відповідає критеріям, визначених часиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення Комісії з розгляду питань надання відстрочки військовозобов`язаним від призову на військову службу під час мобілізації оформлене протоколом №8-1 від 14.11.2025, в частині відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації; зобов`язати Комісію з розгляду питань надання відстрочки військовозобов`язаним від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_7 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.11.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та ухвалити рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.
Керуючись ст.ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ухвалив:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо надання відстрочки ОСОБА_1 від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оформлену протоколом від 14.11.2025 №8-1.
Зобов`язати Комісію з розгляду питань щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.11.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України від 21.10.1993 №3543-ХІІ “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Гулкевич Ірена Зіновіївна