РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2026 року 	м. Рівне	№460/8620/26	
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -	
В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі іменується – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі іменується – відповідач 2) в якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати відповідача призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
На обґрунтування спірних правовідносин позивач зазначив, що він як потерпілий від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на пільгову пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, проте відповідачі протиправно відмовили їй у призначенні такої пенсії. Вказує, що причиною такої відмови стало відсутність достатнього періоду проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року. За таких обставин, просив позов задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 20.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач 1 подав до суду відзив, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що період проживання або роботи в зоні добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року становить менше 3 років. Тобто, на думку відповідача, умова про постійне місце проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не може бути застосована до позивача. Тому, згідно з наданими документами, позивач права на зниження пенсійного віку не набув. За таких обставин, просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Відповідач 2 належним чином повідомлений про розгляд справи, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, причини неможливості подання відзиву суду не повідомив. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (3 категорія), що підтверджується посвідченням.
Позивач 06.01.2026 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як потерпілій від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
За принципом екстериторіальності заву передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. 
Рішенням від 24.02.2026 №172335001158 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. В якості підстави зазначено: період проживання або роботи станом на 1 січня 1993 року менше 3 років .
Зокрема, згідно висновків рішення, підтверджено період проживання / роботи у зоні гарантованого добровільного контролю станом на 01.01.1993 – 1 рік 11 місяців 17 днів. 
До зони гарантованого добровільного відселення не враховано: -період навчання у Бродівському педагогічному училищі з 01.09.1987 по 01.07.1991 згідно диплома НОМЕР_1 від 01.07.1991, оскільки м. Броди не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення; -період проходження військової служби з 27.12.1991 по 15.11.1992, оскільки згідно наданих документів неможливо встановити місце знаходження військової частини. Додатково зазначено, що до страхового стажу період проходження військової служби з 27.12.1991 по 13.11.1992 враховано згідно довідки №80 від 16.05.2016. 
Не погоджуючись з відмовою відповідача в призначенні йому пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі – Закон №796).
Згідно з ст. 9 Закону № 796 (тут і далі – в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.
Згідно з ст.55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали в цій зоні не менше 4 років, на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Відповідно до пп.5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами внесеними згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України №13-2 від 30.07.2015, далі – Порядок №22-1), документом, що засвідчує особливий статус особи, зокрема є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.
При цьому, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 
1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період; 
2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.
Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 років. 
Як зазначалось вище судом, згідно висновків рішення, підтверджено період проживання / роботи у зоні гарантованого добровільного контролю станом на 01.01.1993 – 1 рік 11 місяців 17 днів. 
Не враховано період навчання у Бродівському педагогічному училищі з 01.09.1987 по 01.07.1991 згідно диплома НОМЕР_1 від 01.07.1991, оскільки м. Броди не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення та період проходження військової служби з 27.12.1991 по 15.11.1992, оскільки згідно наданих документів неможливо встановити місце знаходження військової частини. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки Дубровицької міської ради ради №103 від 05.02.2026 позивач: 
з 27.04.1976 по 20.10.1993 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .
з 20.10.1993 по даний час зареєстрований за адресою 
АДРЕСА_2 , згідно з Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення (ІІІ категорія) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач з 01.09.1987 по 01.07.1991, навчався у Бродівському педагогічному училищі згідно диплома НОМЕР_1 від 01.07.1991, розташування навчального закладу не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а в період з 27.12.1991 по 15.11.1992 проходив військову службу.
Відповідно до довідки від 12.03.2026 №73, виданої Бродівським фаховим педагогічним коледжем імені Маркіяна Шашкевича, ОСОБА_1 був зарахований на І-й курс денної форми навчання Бродівського педагогічного училища 01.09.1987, та 30.06.1991 закінченчив повний курс навчання.
Крім цього вказано, що згідно з графіком навчального процесу закладу освіти канікули тривали:
І семестр з 05.01.1988 по 19.01.1988; 
ІІ семестр з 30.06.1988 по 31.08.1988; 
III семестр з 05.01.1989 по 19.01.1989; 
IV семестр з 30.06.1989 по 31.08.1989; 
V семестр з 05.01.1990 по 19.01.1990; 
VI семестр з 28.07.1990 по 31.08.1990; 
VII семестр з 05.01.1991 по 19.01.1991.
Матеріалами справи підтверджується, що місцем постійного проживання позивачки залишалося м. Дубровиця Сарненського району Рівненської області, де він проживав, а під час навчання у Бродівському педагогічному училищі перебував за місцем навчання тимчасово. При цьому позивач під час зимових та літніх канікул повертався до місця свого постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.
Щодо не зарахування відповідачем періоду проходження позивачем військової служби, оскільки відсутні відомості про місце дислокації військової частини, то суд зазначає наступне.
Відповідно до Форми РС – право, що міститься у матеріалах справи ОСОБА_1 у період з 27.12.1991 по 13.11.1992 проходив військову службу.
Водночас доказів того, що позивач проходив військову службу саме на території, яка відноситься до зони радіоактивного забруднення, позивачем не надано.
Таким чином, суд погоджується з висновком відповідача про те, що період проходження позивачем військової служби з 27.12.1991 по 13.11.1992 не підлягає врахуванню до періоду проживання на території гарантованого добровільного відселення.
Суд зауважує, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.
Висновок аналогічного характеру містяться в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №572/245/17, від 17.06.2020 у справі №572/456/17, що обов`язково враховується судом при вирішенні даних спірних правовідносин.
Водночас, суд зазначає, що аналізуючи положення абзацу другого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1, Верховний Суд у постанові від 28.05.2025 у справі №460/658/24 виснував, що підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи). Наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII. Відтак, вагомим у цьому випадку є встановлення факту фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
Відповідно до ч.5 статті 242 КАС України суд під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, суд встановив, що позивач належить до осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи, однак наявність посвідчення відповідної категорії не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII.
Аналізуючи надані документи, суд вважає, що позивачем підтверджено період проживання його в зоні гарантованого добровільного відселення
з 27.04.1976 по 01.09.1987;
з 05.01.1988 по 19.01.1988; 
з 30.06.1988 по 31.08.1988; 
з 05.01.1989 по 19.01.1989; 
з 30.06.1989 по 31.08.1989; 
з 05.01.1990 по 19.01.1990; 
з 28.07.1990 по 31.08.1990; 
з 05.01.1991 по 19.01.1991.
з 02.07.1991 по 27.12.1991
з 15.11.1992 по 01.01.1993.
Відтак, суд погоджується із доводами пенсійного органу, що матеріали справи не містять належних доказів факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року, тому, суд дійшов висновку, що на даний час підстави для застосування до позивача положень п.5 ч.2 ст.55 Закону №796-XII у суду відсутні.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У сукупності викладених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 06 липня 2026 року.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., 46001, код ЄДРПОУ 14035769)
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, код ЄДРПОУ 21084076)

Суддя       В.В. Щербаков