УХВАЛА

13 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/3356/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Баранець О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва
(суддя - Бойко Р.В.)
від 20.05.2025
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Алданова С.О., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.)
від 23.02.2026

у справі № 910/3356/25 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів"
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про стягнення 3 033 027, 15 грн боргу, 72 043, 75 грн інфляційних втрат, 23 102, 64 грн 3% річних,

за участю представників учасників справи:
позивача - Прохоренко М.М., 
відповідача - Салівон В.І.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" (далі - ТОВ "Енера Чернігів", позивач) звернулось до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 3 153 566,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Енера Чернігів" вказало, що відповідач має заборгованість за надані послуги згідно з договором від 25.07.2019 із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за період з жовтня 2024 року по січень 2025 року в розмірі 3 058 401,79 грн. Крім того, посилаючись на порушення відповідачем грошових зобов`язань за вказаним договором, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 30.11.2024 по 24.02.2025. 

1.2. ТОВ "Енера Чернігів" подало до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій, посилаючись на оплату відповідачем частини боргу після відкриття провадження у справі №910/3356/25, просив стягнути з ПрАТ "НЕК "Укренерго" борг у розмірі 3 033 027,15 грн, інфляційні втрати у розмірі 72 043,75 грн та 3% річних у розмірі 23 102,64 грн, що разом складає 3 128 173,54 грн. 

2. Короткий зміст ухвалених судових рішень за результатами розгляду справи по суті спору

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026, у справі №910/3356/25 позовні вимоги ТОВ "Енера Чернігів" задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ "НЕК "Укренерго" на користь ТОВ "Енера Чернігів" борг - 3 033 027, 15 грн, інфляційні втрати - 72 043, 75 грн та 3% річних - 23 102, 64 грн. 

Ухвалюючи судові рішення, суди попередніх інстанцій, з огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору щодо повної та своєчасної оплати послуг за договором, дійшли висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанції, ПрАТ "НЕК "Укренерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі №910/3356/25 в частині задоволених позовних вимог, ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

3.2. На обґрунтування своєї правової позиції скаржник із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відзначає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини першої статті 614, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням пріоритетності норми спеціального закону - абзацу 1 частини восьмої статті 33, частини сьомої статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії", якими передбачено, що умови виконання спеціальних обов`язків (у даному випадку відповідач виконував спеціальні обов`язки) мають забезпечувати покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку (в даному випадку відповідача) на виконання таких обов`язків. А відтак відсутність належного забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на виконання спеціальних обов`язків виключає наявність вини цього учасника ринку електричної енергії у простроченні виконання грошових зобов`язань, що, в свою чергу, виключає відповідальність, передбачену статтями 614, 625 ЦК України.

3.3. ТОВ "Енера Чернігів" 04.05.2026 через «Електронний суд» подало до Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій, та мотиви, з яких виходили суди при ухваленні судових рішень

4.1. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 14.03.2018 №429 видано ТОВ "Енера Чернігів" ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу з відповідним переліком.

4.2. Між ТОВ "Енера Чернігів" (постачальник послуг) та Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (правонаступником якого є ПрАТ "НЕК "Укренерго") (замовник) 25.07.2019 укладено договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел №0156-0902 (надалі - Договір), у відповідності до пункту 1.1 якого для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії в обсязі та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 1.2 Договору замовник сплачує постачальнику вартість наданих послуг відповідно до умов цього Договору. 

Згідно з пунктом 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди від 15.08.2024 №10) вартість та порядок оплати послуги визначаються з урахуванням вимог Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641 (далі - Порядок), у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальником послуг, визначеними згідно з Правилами роздрібного ринку електричної енергії затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ) та Порядком продажу та обліку електричної енергії, виробленої активними споживачами, та розрахунків за неї, затвердженим постановою НКРЕКП від 29.12.2023 №2651.

За умовами пункту 3.1 Договору (в редакції Додаткової угоди від 15.08.2024 №10) постачальник послуг зобов`язаний надавати послугу; здійснювати розрахунок вартості послуги виходячи з фактичних обсягів купівлі виробленої електричної енергії за "зеленим" тарифом, відповідно до Порядку; подавати Регулятору для затвердження розмір вартості послуги, погоджений замовником; надавати первинну документацію та іншу інформацію, необхідну для здійснення перевірки розрахунків розміру вартості послуги; повідомляти про вартість послуги, визначену в розрахунковому періоді; повідомляти замовника про наявність підстав для проведення перерахунку вартості послуги; складати та надавати замовнику послуг податкову накладну згідно з вимогами чинного законодавства України; повідомляти про зміни реквізитів, а також про припинення дії ліцензії, реорганізацію чи ліквідацію постачальника послуги.

Постачальник послуг має право отримувати своєчасно та в повному обсязі оплату вартості послуги; запитувати інформацію, необхідну для виконання своїх зобов`язань, передбачених цим Договором (пункт 3.2 Договору в редакції Додаткової угоди від 15.08.2024 №10).

Замовник зобов`язаний приймати послугу, яку надає постачальник послуг за процедурою, визначеною Порядком; здійснювати перевірку розрахунків вартості послуги, яку надає постачальник; повідомляти про зміни реквізитів, припинення дії ліцензії, реорганізацію чи ліквідацію; у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуги, розрахованої постачальником послуги, погодженої замовником та затвердженої Регулятором; повертати підписані та належним чином оформлені акти приймання-передачі наданих послуг та акти коригування до акта приймання-передачі наданих послуг протягом п`яти днів з дня їх отримання; проводити оплату вартості послуги виключно у грошовій формі (пункт 3.3 Договору в редакції Додаткової угоди від 15.08.2024 №10).

Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони керуються чинним законодавством України, зокрема, але не виключно, Законом України "Про ринок електричної енергії". Сторони погоджуються з тим, що до цього договору та додатків до нього, вносяться зміни у разі внесення змін до затвердженої форми Типового договору про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел з постачальником універсальних послуг. Сторони здійснюють обмін інформацією в рамках цього Договору з використанням електронного документообігу та з метою контролю цілісності і достовірності інформації, яка передається в електронній формі, а також для підтвердження її авторства сторони забезпечують наявність кваліфікованого електронного підпису. Для цього сторонами шляхом переговорів обираються шляхи та інструменти з вибору відповідних інтерфейсів. Підписання Актів приймання-передачі наданих послуг та актів коригування до актів приймання-передачі наданих послуг відбувається в електронній формі (за допомогою системи, яка забезпечує функціонування електронного документообігу з накладанням кваліфікованого електронного підпису (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом), що забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами, або у паперовій формі шляхом проставлення власноручного підпису уповноваженої особи (у разі неможливості підпису в електронній формі) (пункти 7.1, 7.2, 7.3 Договору в редакції Додаткової угоди від 15.08.2024 №10).

Договір набирає чинності з 25.07.2019 та діє до 31.12.2025 (пункт 8.1 Договору з урахуванням Додаткової угоди від 31.12.2024 №11). 

4.3. Пунктом 15.2 Порядку №641 (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що протягом перших 12 днів календарного місяця, наступного за розрахунковим, ПУП направляє ОСП акт приймання-передачі та відповідний розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП. ОСП протягом п`яти календарних днів з дати отримання повертає акт приймання-передачі ПУП, підписаний зі своєї сторони, або надає до нього обґрунтовані зауваження, що містять вичерпні пояснення та документальне підтвердження причин непогодження розрахунку вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП.

4.4. Із актів приймання-передачі наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел вбачається, що ТОВ "Енера Чернігів" надано ПрАТ "НЕК "Укренерго" наступні послуги:
- за Актом від 31.10.2024 №10 за жовтень 2024 року на суму 3 155 618,14 грн з ПДВ;
- за Актом від 30.11.2024 №11 за листопад 2024 року на суму 667 383,82 грн з ПДВ;
- за Актом від 31.12.2024 №12 за грудень 2024 року на суму 138 103,63 грн з ПДВ;
- за Актом від 31.01.2025 №01 за січень 2025 року на суму 443 058,02 грн з ПДВ.

Вказані акти підписані представниками сторін шляхом накладення КЕП, а тому визнаються судом належними доказами надання позивачем відповідачу послуг за Договором.

4.5. З наданих сторонами платіжних інструкцій вбачається, що ПрАТ "НЕК "Укренерго" частково та з простроченням оплачено надані ТОВ "Енера Чернігів" у період з жовтня 2024 року по січень 2025 року послуги, та станом на дату розгляду даного спору у відповідача наявний борг у розмірі 3 033 027,15 грн.

4.6. Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій виходили з такого: 

- ПрАТ "НЕК "Укренерго" повинне було оплатити надані ТОВ "Енера Чернігів" послуги: у жовтні 2024 року на суму 3 155 618,14 грн з ПДВ до 29.11.2024 включно; у листопаді 2024 року на суму 667 383,82 грн з ПДВ до 27.12.2024 включно; у грудні 2024 року на суму 138 103,63 грн з ПДВ до 31.01.2025 включно; у січні 2025 року на суму 443 058,02 грн з ПДВ до 28.02.2025 включно;

- ПрАТ "НЕК "Укренерго" допустило порушення своїх грошових зобов`язань за Договором, внаслідок чого виникла заборгованість перед ТОВ "Енера Чернігів" у розмірі 3 033 027,15 грн;

- правомірним є стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 72 043,75 грн та 3% річних у розмірі 23 102,64 грн.

5. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

5.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2026 для розгляду касаційної скарги у справі №910/3356/25 визначено колегію суддів у складі: Студенець В.І. (головуючий), Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

Ухвалою Верховного Суду від 21.04.2026 відкрито касаційне провадження у справі №910/3356/25 за касаційною скаргою ПрАТ "НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026; справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2026 для розгляду касаційної скарги у справі №910/3356/25 визначено колегію суддів у складі: Студенець В.І. (головуючий), Бакуліна С.В., Баранець О.М.

5.2. Об`єктом касаційного оскарження є рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі №910/3356/25, якими позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

5.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

6.1. Дослідивши наведене у касаційній скарзі, у межах доводів та підстав касаційного оскарження, Верховний Суд відзначає таке.

6.2. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

6.3. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту положень пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України вбачається, що дана норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору. Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 зі справи № 904/8389/17, від 06.12.2021 зі справи №904/6340/19, від 14.12.2021 зі справи № 910/3359/20.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема єдністю судової практики.

Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.

Відповідно до вимог частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. 

Створення і функціонування Верховного Суду має забезпечити послідовне, стале, однакове та зрозуміле правозастосування при розгляді спорів.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто йдеться про врахування судами висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, враховуючи статус Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Близька за змістом права позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.11.2020 зі справи № 904/3173/19, від 10.12.2020 зі справи № 902/1414/13, від 26.08.2021 зі справи № 910/15357/19.

Отже, у разі оскарження судових рішень на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Що ж до визначення подібності правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

6.4. Так, у справі, що переглядається предметом позовних вимог є стягнення з ПрАТ "НЕК "Укренерго" заборгованості за Договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат. 

Суди попередніх інстанцій, з огляду на прострочення відповідачем свого зобов`язання за спірним Договором щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг, дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Звертаючись із касаційною скаргою на рішення судів попередніх інстанцій, ПрАТ "НЕК "Укренерго", посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини першої статті 614, частини другої статті 625 ЦК України з урахуванням пріоритетності норми спеціального закону - абзацу 1 частини восьмої статті 33, частини сьомої статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії".

6.5. Ураховуючи зміст спірних правовідносин та доводи касаційної скарги колегія суддів відзначає, що у справі №910/6512/25 Верховним Судом переглядались рішення судів попередніх інстанцій, якими були частково задоволені позовні вимоги про стягнення з ПрАТ "НЕК "Укренерго" суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України. Так, ПрАТ "НЕК "Укренерго" вказувало, що відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 614, частини другої статті 625 ЦК України з урахуванням пріоритетності норми спеціального закону - абзацу 1 частини восьмої статті 33, частини сьомої статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії", якими передбачено, що умови виконання спеціальних обов`язків (у даному випадку відповідач виконував спеціальні обов`язки) мають забезпечувати покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку (в даному випадку відповідача) на виконання таких обов`язків, а відтак відсутність належного забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на виконання спеціальних обов`язків виключає наявність вини цього учасника ринку електричної енергії у простроченні виконання грошових зобов`язань, що, в свою чергу, виключає відповідальність, передбачену статтями 614, 625 ЦК України.

За результатами касаційного перегляду судових рішень у справі №910/6512/25, Верховний Суд у постанові від 03.03.2026 стосовно доводів скаржника про необхідність формування висновку щодо застосування частини першої статті 614, частини другої статті 625 ЦК України з урахуванням пріоритетності норм абзацу 1 частини восьмої статті 33, частини сьомої статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії", зазначив таке:
«Аргументи Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" щодо необхідності формування висновку щодо застосування зазначених норм зводяться до того, що на його думку відсутність належного забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на виконання спеціальних обов`язків виключає наявність вини цього учасника ринку електричної енергії у простроченні виконання грошових зобов`язань і можливість притягнення його до відповідальності, передбаченої статтями 614, 625 Цивільного кодексу України.
Разом з тим, ані умови договору, ані положення Порядку та наведені постанови Регулятора про затвердження розміру вартості послуг у спірні періоди, на які послалися суди, не ставлять у залежність своєчасність здійснення замовником оплати за отримані послуги від включення відповідних витрат до структури тарифу на передачу електричної енергії зі сторони Регулятора. Адже відповідач зобов`язаний своєчасно здійснювати розрахунки з позивачем, а відсутність належного обсягу витрат на оплату послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел у структурі тарифу на послуги з передачі електричної енергії, на що посилається скаржник, не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань за названим договором.
Положення статті 625 Цивільного кодексу України не передбачають можливості звільнення боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, якщо він не має необхідних коштів.
Верховний Суд неодноразово виснував, що у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів, адже це не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання (стаття 607 Цивільного кодексу України) або відсутністю вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 910/4926/19, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17).
Отже, відсутність вини Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у простроченні виконання грошового зобов`язання (стаття 614 Цивільного кодексу України) не впливає на обсяг його обов`язків як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, та не вважається випадком відсутність у нього необхідних коштів.
З огляду на встановлені судами обставини про те, що Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" порушило строки оплати послуг зі збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що надавалися позивачем, тоді як відсутність належного забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на виконання спеціальних обов`язків не є підставою для звільнення його від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, який правильно застосував норми матеріального права, на які посилається скаржник.
Отже, доводи скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції не положень частини 1 статті 614, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України з урахуванням пріоритетності норм абзацу 1 частини 8 статті 33, частини 7 статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії" не знайшли своє підтвердження».

6.6. Проаналізувавши наведене, колегія суддів вважає, що Верховний Суд у постанові від 03.03.2026 у справі №910/6512/25 виклав (сформував) висновок щодо застосування частини першої статті 614, частини другої статті 625 ЦК України з урахуванням пріоритетності норм абзацу 1 частини восьмої статті 33, частини сьомої статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії", тобто з підстав зазначених у касаційній скарзі у справі, що переглядається (№910/3356/25), у подібних правовідносинах у контексті наявності / відсутності правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Відтак, ураховуючи предмет, підстави позову, склад учасників, зміст позовних вимог у справі №911/1340/22 та у справі, що переглядається (910/3356/25), правовідносини у яких є подібними за змістовним критерієм (з огляду на нормативно-правове регулювання та права й обов`язки сторін саме цих відносин), колегія суддів вважає, що висновки, викладені у постанові Верховного Суду у постанові від 03.03.2026 у справі №910/6512/25 підлягають врахуванню Судом під час розгляду касаційної скарги у даній справі.

Здійснивши аналіз доводів та мотивів, з яких виходили господарські суди, ухвалюючи оскаржувані судові рішення про задоволення позову, колегія суддів відзначає, що рішення судів попередніх інстанцій відповідають висновкам щодо застосування норм права (окреслених скаржником у касаційній скарзі), які викладені у постанові Верховного Суду 13.09.2023 у справі №911/1340/22, та не суперечать їм.

6.7. З огляду на наведене колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 ГПК суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Отже, зазначене в сукупності свідчить про наявність підстав для закриття касаційного провадження з підстави оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, у відповідності до пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України.

6.8. При розгляді даної справи Верховний Суд бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.

Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.

Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", заява №24402/02). 

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". 

Верховний Суд, здійснюючи аналіз доводів касаційної скарги у співвідношенні до обраної скаржником підстави касаційного оскарження виходить з того, що останнім не аргументовано і не доводилось у касаційній скарзі того, що суди під час розгляду справи зашкодили самій суті права доступу до суду, та не обґрунтовували наявну необхідність забезпечити сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". 

Верховний Суд виходить з того, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, адже повноваження Верховного Суду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі в касаційній скарзі з огляду на підставу оскарження скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" (заява №6538/74) Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі №910/3356/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна

О. Баранець