ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 р.	Справа № 520/11853/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/11853/21
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , заявник, апелянт) через свого представника звернулась до Харківського окружного адміністративного суду і заявою, в якій просила змінити спосіб і порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі №520/11853/21 із зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 на підставі нової довідки від 12.02.2021 № ФХ-111548/ВСЗ про розмір грошового забезпечення з 01.04.2019 на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 різниці пенсійної заборгованості з 01.04.2019 по день проведення перерахунку, в сумі 139328,16 грн.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року по справі № 520/11853/21 заяву про зміну способу або порядку виконання рішення - залишено без задоволення. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2026 та прийняти постанову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зміни способу і порядку виконання рішення суду, неправильно застосував положення частини 3 статті 378 КАС України та не врахував зміни до процесуального законодавства, внесені Законом №4094-ІХ, якими з 19.12.2024 невиконання судового рішення щодо пенсійних виплат понад два місяці визначено самостійною підставою для зміни способу виконання рішення шляхом стягнення відповідних сум. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.02.2026 у справі №240/7108/21, від 28.10.2025 у справі №380/7706/22, а також постановах апеляційних адміністративних судів, апелянт зазначає, що процедура зміни способу і порядку виконання судового рішення спрямована на забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення як складової права на судовий захист. Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував факт невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі №520/11853/21 в частині виплати заборгованості з пенсії, тоді як відповідачем фактично проведено розрахунок суми пенсійної заборгованості у розмірі 139328,16 грн та підтверджено обов`язок її виплати. Наголошує, що зміна способу виконання рішення із зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії на стягнення відповідної суми прямо передбачена частиною 3 статті 378 КАС України та не є ухваленням нового рішення по суті спору.
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції не дослідив належним чином докази щодо розміру нарахованої заборгованості та фактично проігнорував факт офіційного розрахунку суми боргу відповідачем, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви.
Також апелянт, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.10.2025 у справі №380/7706/22, зазначає, що застосування механізму, передбаченого абзацом другим частини третьої статті 378 КАС України, шляхом зміни способу виконання судового рішення із зобов`язання вчинити дії на стягнення нарахованої суми є єдиним дієвим та ефективним способом реального поновлення порушених соціальних прав особи. Зміна способу виконання судового рішення не є створенням нового грошового зобов`язання, оскільки сума заборгованості є чітко визначеною та нарахованою самим відповідачем. 
Крім того, апелянт наголошує, що виконання судового рішення є складовою права на судовий захист та права на справедливий суд, гарантованих статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України, а також підтверджених практикою Конституційного Суду України, Верховного Суду та ЄСПЛ. Зазначає, що формальне виконання рішення лише шляхом перерахунку пенсії без фактичної виплати нарахованої суми не забезпечує реального поновлення порушеного права. Також посилається на постанову Верховного Суду від 25.02.2026 у справі №240/7108/21, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №620/303/23 та іншу апеляційну практику, згідно з якою невиконання судового рішення щодо пенсійних виплат понад два місяці є самостійною підставою для зміни способу і порядку його виконання шляхом стягнення відповідних виплат.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі позивача та її представника. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено такі обставини справи.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 року по справі №520/11853/21 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, щодо відмови провести перерахунку ОСОБА_1 пенсії на підставі нової довідки від 12.02.2021 р. № ФХ-111548/ВСЗ про розмір її грошового забезпечення, починаючи з 01.04.2019 та зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 на підставі нової довідки від 12.02.2021 р. № ФХ-111548/ВСЗ про розмір грошового забезпечення, з 01.04.2019.
Зазначене рішення суду набрало законної сили 11 січня 2022 року.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі №520/11853/21 відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі нової довідки від 12.02.2021 № ФХ-111548/ВСЗ про розмір її грошового забезпечення, починаючи з 01.04.2019. За результатом перерахунку нараховано різницю в пенсії в розмірі 139 328,16 грн та внесено до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою Пенсійного фонду України. 
Зі змісту поданих ГУ ПФУ в Харківській області заперечень на заяву ОСОБА_1 судом встановлено, що вона по 31.10.2022 отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ в ГУ ПФУ в Харківській області. На запит ГУ ПФУ в м. Києві № 2600-0203- 9/114932 від 12.09.2022 пенсійну справу ОСОБА_1 було відправлено листом 2000-0309-9/63826 від 28.09.2022 року у зв`язку з вибуттям на постійне місце проживання. Нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено з 01.11.2022. Станом на звітну дату ОСОБА_1 перебуває на обліку в м. Київ та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відмовляючи у задоволенні заяви про зміну способу або порядку виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі №520/11853/21 відповідачем виконано, оскільки на його виконання проведено перерахунок пенсії позивача на підставі нової довідки про розмір грошового забезпечення з 01.04.2019. Суд зазначив, що рішення у вказаній справі не містило зобов`язання щодо виплати різниці пенсії за період з квітня 2019 року по лютий 2022 року, а питання стягнення такої заборгованості не було предметом судового розгляду, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених частиною третьою статті 378 КАС України, для зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом стягнення відповідної суми.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
За змістом частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Порядок та підстави для зміни способу та порядку виконання судового рішення визначені статтею 378 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 378 КАС України).
З аналізу положень частин першої, третьої статті 378 КАС України слідує, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.
Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17.
Як зазначалось вище, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі №520/11853/21, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 на підставі нової довідки від 12.02.2021 №ФХ-111548/ВСЗ про розмір грошового забезпечення з 01.04.2019.
При цьому вказаним судовим рішенням не було покладено на відповідача обов`язку щодо стягнення чи виплати конкретної суми заборгованості з пенсії.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного рішення суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 та визначено суму різниці пенсійних виплат у розмірі 139328,16 грн, яку внесено до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою Пенсійного фонду України.
Відтак, оскільки рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі №520/11853/21 судом не визначався та не досліджувався розмір заборгованості з пенсії, а відповідача було зобов`язано виключно здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі нової довідки про розмір грошового забезпечення, то зміна способу виконання вказаного рішення із зобов`язання здійснити перерахунок пенсії на стягнення конкретної суми заборгованості у розмірі 139328,16 грн фактично призведе до зміни рішення суду по суті, виходу за межі позовних вимог та вирішення питання, яке не було предметом судового розгляду, що не передбачено положеннями статті 378 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.
Так, у постанові від 24 грудня 2014 року у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.
Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 7 березня 2018 року у справі № 456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі №130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі №817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зміни способу і порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі №520/11853/21, оскільки заявлений спосіб виконання фактично змінює зміст судового рішення та виходить за межі вирішеного судом спору, тоді як на виконання рішення відповідачем здійснено саме ті дії, які були визначені його резолютивною частиною.
При цьому колегія суддів зауважує, що у поданій заяві ОСОБА_1 просить змінити спосіб виконання рішення шляхом стягнення заборгованості вже не з ГУ ПФУ в Харківській області, яке було відповідачем у справі та на яке покладено обов`язок рішенням суду від 28.10.2021 у справі №520/11853/21, а з ГУ ПФУ в м. Києві, яке не було учасником даної справи та відносно якого судом не вирішувалось питання щодо наявності обов`язку зі здійснення відповідних виплат, що додатково свідчить про відсутність передбачених статтею 378 КАС України підстав для зміни способу і порядку виконання судового рішення.
Доводи апелянта про невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі №520/11853/21 в частині виплати заборгованості з пенсії, враховуючи проведення відповідачем розрахунку такої заборгованості у розмірі 139328,16 грн, колегія суддів відхиляє та наголошує, що вказаним рішенням суду відповідача було зобов`язано виключно здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі відповідної довідки про розмір грошового забезпечення, без визначення та стягнення конкретної суми заборгованості. Сам по собі факт проведення відповідачем розрахунку суми різниці пенсійних виплат та внесення її до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою Пенсійного фонду України, не свідчить про те, що питання стягнення такої суми було предметом судового розгляду та вирішене судом у справі №520/11853/21.
Посилання апелянта на положення частини третьої статті 378 КАС України та недослідження судом першої інстанції доказів щодо розміру нарахованої заборгованості не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки зміна способу виконання судового рішення не може призводити до зміни його змісту та вирішення нових вимог, які не були предметом розгляду під час вирішення спору по суті.
Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28.10.2025 у справі №380/7706/22, від 25.02.2026 у справі №240/7108/21, а також на практику апеляційних адміністративних судів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки правовідносини у наведених справах не є подібними до спірних. Так, у вказаних справах судовими рішеннями суб`єкта владних повноважень було зобов`язано не лише здійснити перерахунок чи нарахування відповідних виплат, а й провести їх виплату, тоді як рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі №520/11853/21 відповідача зобов`язано виключно здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі відповідної довідки про розмір грошового забезпечення.
Колегія суддів враховує, що виконання судового рішення є складовою права на справедливий суд та ефективний судовий захист, гарантованих статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями КАС України. Водночас реалізація механізму, передбаченого статтею 378 КАС України, не може призводити до зміни суті судового рішення чи доповнення його новими вимогами, які не були предметом розгляду суду. За обставин цієї справи зміна способу виконання рішення шляхом стягнення конкретної суми фактично означала б вирішення питання щодо виплати заборгованості, яке судом при розгляді справи №520/11853/21 не досліджувалось та не вирішувалось.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 294, 308, 311, 316, 321, 325, 328, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року по справі № 520/11853/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 21.05.2026 року