Справа №450/3090/25 Головуючий у 1 інстанції:Мусієвський В.Є. 
Провадження №22-ц/811/4052/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретар: Черевко В.В.,

за участі в судовому засіданні представниці позивачів ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Мусієвського В.Є. від 30 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування за законом, – 

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування за законом, – відмовлено.
Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Вважає рішення протиправним. Зазначає, що підставою звернення до суду стало те, що після прийняття спадщини після смерті батька позивачів, позивачка 17.06.2025 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримала відмову (лист №213/01-06 від 17.06.2025) з мотивів видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок на ім`я спадкодавця після його смерті. Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, послався на правову позицію Верховного Суду (постанова від 26.07.2024 у справі № 201/11316/21) щодо спадкування права на завершення приватизації, а не права власності. Проте, вважає, що зазначена практика не підлягає застосуванню, оскільки спірні правовідносини не стосуються приватизації: спірний житловий будинок збудований спадкодавцем власними силами, не перебував у державній чи комунальній власності, а отже є об`єктом завершеного будівництва, право на який виникло у спадкодавця за життя, хоча не було оформлене належним чином. Зазначає, що будинок збудований у 1983 році, що підтверджується записами у погосподарській книзі, які визнаються належними доказами права власності. Надалі, відповідно до рішення виконкому Ставчанської сільської ради від 20.10.2000 №50, спадкодавцю було оформлено право власності, на підставі чого видано свідоцтво від 03.01.2001, однак із технічними недоліками (відсутність підпису та печатки, помилковий номер рішення). Вказує, що процедура оформлення права власності фактично була завершена, однак її формальне завершення є неможливим у зв`язку зі зміною законодавства, втратою чинності відповідної Інструкції та неможливістю відновлення реквізитів документа. Водночас продовження чи «завершення процедури» є неможливим і з огляду на її невідповідність чинному правовому регулюванню. Зазначає, що інші способи захисту, зокрема скасування свідоцтва або державна реєстрація права, не є ефективними та не призведуть до відновлення прав позивачів. Відтак, вважає, що єдиним належним способом захисту є визнання за позивачами права власності на спадкове майно в судовому порядку.
В судове засідання окрім представниці позивачів – ОСОБА_1 , решта учасників (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що від Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області надійшла заява про розгляд справи без їх участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці позивачів на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, – колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першоїінстанції, посилаючись, зокрема, ст.ст. 5, 81, 89, 141, 268 ЦПК України, ст. 529, 549 ЦК УРСР, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», постанову Верховного Суду від 26 липня 2024 року у справі № 201/11316/21, постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі №725/1824/20, та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, – що у відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10.09.1998 Ставчанською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27.07.1969 Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 18.06.1989 Палацом урочистих подій м. Львова, вбачається, що 18.06.1989 ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_7 , внаслідок чого змінила своє прізвище на « ОСОБА_8 ». Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 11.02.1961 Оброшинською сільською радо Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Як вбачається із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданого 25.01.1961 Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 30.04.1960 ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_9 , остання з яких змінила своє прізвище на « ОСОБА_10 ». З довідки № 80, виданої 27.03.2025 Ставчанським старостинським округом № 1 Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_4 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із дружиною ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочкою ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 . Таким чином, вступивши у фактичне управління майном після смерті ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 прийняли спадщину. У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 08.05.2024 Оброшинською сільською радою Львівського району Львівської області, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Із довідки №83, виданої 01.04.2025 Ставчанським старостинським округом №1 Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_6 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , разом із дочкою ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 . 17.06.2025 позивач ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. 17.06.2025 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. відмовлено позивачу ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_7 від 03.01.2001 на ім`я ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано після його смерті. Судом встановлено, що рішенням №50 Виконавчого комітету Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 20.10.2000 «Про оформлення права власності на житлові будинки в селах сільської ради» доручено Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки оформити право власності і видати свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказане рішення мотивоване розглядом необхідних документів, поданих ОСОБА_4 , які дають підставу для оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . 03.01.2021 Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки видано свідоцтво серії КММ №009966 про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 . Звертаючись із даним позовом до суду представник позивачів обґрунтовує позовні вимоги тим, що свідоцтво про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_7 від 03.01.2001 видане після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , цивільна дієздатність, як і цивільна правоздатність, якого припинилась у зв`язку із його смертю. Таким чином, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть набути право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх батька ОСОБА_4 , оскільки останній за час свого життя не набув права власності на такий. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту свого права шляхом визнання за ними права власності по 1/2 частці будинковолодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх батька ОСОБА_4 , оскільки належним способом захисту у даному спорі є визнання права на завершення приватизації (оформлення права власності) житлового будинку.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують.
У липні 2025 року ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування за законом, у якому просили:
- визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з чотирьох житлових кімнат: кухні, санвузла, двох коридорів та двох веранд загальною площею 107,3 кв.м., з них житлова площа – 62,9 кв.м., допоміжна площа 44,4 кв.м.;
- визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з чотирьох житлових кімнат: кухні, санвузла, двох коридорів та двох веранд загальною площею 107,3 кв.м., з них житлова площа – 62,9 кв.м., допоміжна площа 44,4 кв.м.
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті ОСОБА_4 своїм майном не розпорядився та не склав заповіту. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 , відповідно до ст.529 ЦК УРСР, були його дружина ОСОБА_6 та діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані, проживали, вели спільне господарство разом із спадкодавцем, та після його смерті вступили в управління і володіння спадковим майном, однак права власності на таке не оформили. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачів ОСОБА_6 , яка на випадок своєї смерті майном не розпорядилась. Відтак, позивачі, як спадкоємці першої черги, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті матері, оскільки були зареєстровані та постійно проживали разом із нею до дня її смерті. Прийнявши спадщину після смерті батьків, 17.06.2025 позивач ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак у ОСОБА_2 виникли труднощі з оформленням права власності на спадкове майно у нотаріальному порядку, оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім`я батька ОСОБА_4 було видане після його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підставі наведеного, приватний нотаріус Олефір Р.В. листом №213/01-06 від 17.06.2025 відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вказала, що на свідоцтві про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_7 від 03.01.2001 відсутня печатка та підпис Голови виконкому ОСОБА_11 , що свідчить про незавершення процедури оформлення права власності на вказаний будинок. Як з`ясувалося пізніше, номер рішення у вказаному вище свідоцтві також невірний. 10.07.2025 ОСОБА_2 отримала в Архівному відділі у м. Пустомити Львівської районної державної адміністрації копію рішення Виконавчого комітету Ставчанської сільської ради №50 від 20.10.2000 «Про оформлення права власності на житлові будинки в селах сільської ради», відповідно до якого виконком Ставчанської сільської ради вирішив доручити Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки оформити право власності на житлові будинки в тому числі ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 . Відтак, батько позивачів на законних підставах володів будинковолодінням АДРЕСА_1 , та за своє життя намагався, проте не встиг, належним чином оформити право власності на нього і отримати правовстановлюючий документ.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27.07.1969 Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.7)
Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 18.06.1989 Палацом урочистих подій м. Львова, вбачається, що 18.06.1989 ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_7 , внаслідок чого змінила своє прізвище на « ОСОБА_8 ». (а.с.8-10)
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 11.02.1961 Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, вбачається, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.11).
Як вбачається із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданого 25.01.1961 Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 30.04.1960 ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_9 , остання з яких змінила своє прізвище на « ОСОБА_10 ». (а.с.14)
Батько позивачів ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10.09.1998 Ставчанською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. (а.с.15)
З довідки №80, виданої 27.03.2025 Ставчанським старостинським округом №1 Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_4 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , разом із дружиною ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , внуком ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_7 , внуком ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , внуком ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , внучкою ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 35)
Мати позивачів ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 08.05.2024 Оброшинською сільською радою Львівського району Львівської області. (а.с.17)
Із довідки №83, виданої 01.04.2025 Ставчанським старостинським округом №1 Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_6 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , разом із дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , внуком ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_7 , внуком ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , внуком ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , внучкою ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , правнучкою ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.36)
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року .
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №145/797/15-ц (провадження № 14-608цс18).
Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до набрання чинності ЦК України, то у даних правовідносинах, що стосується спадщини після смерті ОСОБА_4 слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.).
Згідно ст. 524 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.
Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим – день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Статтею 549 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст.105 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).
Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ щодо спадкування», вирішуючи позови спадкоємців про право власності на жилий будинок (квартиру), його (її) поділ в натурі, а також питання, пов`язані з визначенням вартості будівель, судам слід враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що є в постанові від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» та в постанові від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».
Так, відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.
Пунктами 2 та 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.09.1975 №9 «Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного Кодексу України», роз`яснено, судам, що жилий будинок, побудований хоча і за належно затвердженим проектом, але особою, яка користується земельною ділянкою в порядку незаконної її переуступки, слід розглядати як самовільне будівництво з наслідками, передбаченими ст.105 ЦК. Самовільним будівництвом визнається також спорудження без дозволу виконавчого комітету відповідної ради нового будинку замість зруйнованого на раніш відведеній громадянину земельній ділянці, а також переобладнання нежилої будівлі в жилу. Вирішуючи позови про право власності на самовільно споруджені жилі будинки або прибудови, в тому числі пов`язані з купівлею-продажем, міною, даруванням, спадкуванням останніх, а також вимоги про поділ цих будівель між учасниками будівництва і визначення порядку користування приміщеннями в них, про відшкодування витрат, понесених на самовільне будівництво, суди повинні враховувати, що щодо таких жилих будинків і прибудов не виникає прав і обов`язків власника ні в осіб, які їх спорудили, ні в осіб, які уклали щодо них угоди. Самовільно споруджені будинки чи прибудови не можуть бути об`єктом права приватної власності і на них не може бути звернено стягнення за виконавчими документами; вони не можуть бути продані з прилюдних торгів або передані у власність кредиторам. Вимоги громадянина, який самовільно побудував будинок чи частину його, або заінтересованої особи, не пов`язані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали, одержані при їх знесенні, про вселення на раніше займану площу в таких будівлях тощо, підлягають розгляду судами на загальних підставах. 
Що стосується питання спадкування частини майна, яка залишилася після смерті матері позивачів, а також спадщини, що була неприйнятою до 2004 року слід керуватися статтями ЦК України.
Відповідно до ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2025 позивачка ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. В обгрунтування заяви зазначила, що після смерті батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно із ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з батьком до його смерті, вела спільне господарство та фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. Також зазначила, що крім неї спадщину прийняла дружина спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син спадкодавця – ОСОБА_3 (а.с.40)
Листом №213/01-16 від 17.06.2025 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р.В. відмовлено позивачці ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, як вбачається з документів, які були надані для оформлення спадщини, право власності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спірний житловий будинок було оформлено після його смерті, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, яке видано виконавчим комітетом Ставчанської сільської Ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області 03.01.2001 на підставі рішення виконкому Ставчанської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області №49 від 20.10.2000. Зважаючи на це, вказаний правовстановлюючий документ на спірний житловий будинок не можна вважати таким, що оформлений належним чином (а.с.41).
Крім цього, відповідно до ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що будинковолодіння, про визнання права власності на яке просять позивачі, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, загальна площа будинку становить 107,3 кв.м., з них житлова площа – 62,9 кв.м., допоміжна площа – 44,4 кв.м, до будинковолодіння відносяться: сарай – літ. «Б», літня кухня – літ. «В», гараж – літ. «Г», вбиральня – літ. «Д», та споруди: ворота №1, хвіртка №2, огорожа №3, К – колодязь, – було збудовано померлим батьком позивачів у встановленому законом порядку, на відведеній для будівництва земельній ділянці, відповідно до затвердженого проєкту забудови та без порушення державних будівельних норм. 
Зокрема, відсутні докази виділення компетентним органом відповідної земельної ділянки під забудову; прийняття рішення про її надання у власність чи користування; а також відсутні докази отримання дозволу на будівництво; затвердження проєктної документації, відповідно до вимог, передбачених законодавством, що діяло на час здійснення будівництва; прийняття будинку (господарських будівель) в експлуатацію, тощо.
Крім того, матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про дотримання будівельних норм і правил при зведенні спірного будинковолодіння.
Також, відсутні будь-які архівні матеріали, технічна документація, записи облікового характеру або інші відомості, які б свідчили про відсутність ознак самовільного будівництва.
Відповідно, за таких обставин, таке будівництво слід вважати самочинним будівництвом.
Крім цього, як вказано вище, відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Отже, необхідною умовою для включення майна до складу спадщини є встановлення факту належності такого майна спадкодавцеві на праві власності на час відкриття спадщини.
Як вбачається з рішення №50 Виконавчого комітету Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 20.10.2000 «Про оформлення права власності на житлові будинки в селах сільської ради», Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки доручено оформити право власності та видати свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також провести державну реєстрацію вказаного житлового будинку. Контроль за виконанням даного рішення покладено на сільського голову п. ОСОБА_11 (а.с.19)
Також, зі свідоцтва про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_7 , виданого 03.01.2001 Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на підставі рішення виконавчого комітету Ставчанської сільської Ради народних депутатів №49 від 20.10.2000, вбачається, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_4 на праві власності. Зазначений житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_4 на праві особистої власності. (а.с.20)
Відповідно право власності на спірне будинковолодіння було визнано за померлим ОСОБА_4 після його смерті та на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 йому не належало і відповідно таке не могло увійти до складу його спадщини, а в подальшому і спадщини його дружини, відтак не може бути одержане позивачами у спадщину.
Водночас, встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували виникнення у спадкодавця права власності на спірне будинковолодіння, у тому числі відсутні докази законності його зведення та оформлення у встановленому законом порядку.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що вказане майно належало спадкодавцеві на праві власності на момент відкриття спадщини, а відтак — і підстави для визнання права власності на нього в порядку спадкування, про що йшлося.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть набути право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх батька ОСОБА_4 та відповідно матері, оскільки ні батько, ані мати за час свого життя не набули права власності на таке. 
Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, оскаржуване ж рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 травня 2026 року.

Головуючий:         Я.А. Левик

Судді:         Н.П. Крайник 

М.М. Шандра