ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
29 червня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/3856/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29005, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, буд. 10, код ЄДРПОУ 21318350) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якій просить: 1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 14.05.2026 року №072250010584. 2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, тобто з 07 травня 2026 року.
Позов обґрунтований обставинами протиправності рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного терміну проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, підтвердженого в установленому законодавством порядку. З указаним рішенням позивач не погоджується, оскільки вважає, що наявне у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 03.06.2024 року, а також копію адміністративного позову в електронному вигляді було надіслано відповідачу на офіційну адресу електронної пошти, та доставлено в електронний кабінет відповідно, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відповідач відзив на позов у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 (в дівоцтві ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в с. Лісово Маневицького району Волинської області, має статус особи, яка постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала в зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 (категорія 3), виданим 13.10.1998 Закарпатською обласною державною адміністрацією.
Відповідно до копії диплому серії НОМЕР_3 від 29.06.1988, позивачка у період з 1984 по 1988 навчалася в Луцькому педагогічному училищі імені Ярослава Галана і 29.06.1988 закінчила повний курс по спеціальності виховання в дошкільних закладах.
Витягом з реєстру Маневицької селищної територіальної громади від 27.04.2026 року підтверджено, що ОСОБА_1 з 05.06.1968 по 01.09.1983, з 08.08.1984 по 11.09.1988 була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_2 , а з 13.09.1988 по 20.11.1990 була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_3 .
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991, Маневицький район Волинської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС.
07 травня 2026 року позивачка звернулася до пенсійного органу з письмовою заявою про призначення їй пенсії за віком на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності відповідачем, який прийняв рішення №072250010584 від 14.05.2026 року про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного терміну проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, підтвердженого в установленому законодавством порядку (3 роки) а також відсутності необхідного страхового стажу 23 роки.
Не погоджуючись із правомірністю мотивів відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до ст.49 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - Закон №796-XII), пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Положеннями ст.15 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Відповідно до абзацу першого статті 55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 статті 55 Закону №796-XII, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Тож право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17.
При цьому суд визнає безпідставними доводи позивача з приводу того, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону №796-XII, оскільки визначальним фактором у такому спорі є саме факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» від 23.07.1991 №106 Маневицький район Волинської області відносилося до зони гарантованого добровільного відселення.
Аналізуючи доводи відповідача щодо відсутності у позивача підтвердження щодо періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, суд зазначає наступне.
Відповідно до витягу з реєстру Маневицької селищної територіальної громади від 27.04.2026 року ОСОБА_1 з 05.06.1968 по 01.09.1983, з 08.08.1984 по 11.09.1988 була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_2 , а з 13.09.1988 по 20.11.1990 була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_3 , яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106.
Суд враховує обставини того, що позивач, з 1984 по 29.06.1988 навчалася в Луцькому педагогічному училищі імені Ярослава Галана і 29.06.1988 закінчила повний курс по спеціальності виховання в дошкільних закладах.
Вказані обставини не спростовують факту проживання позивача у вказаний період за місцем реєстрації у с. Лісове Маневицького району Волинської області, оскільки згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та в постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18), факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Отже, витяг з реєстру Маневицької селищної територіальної громади від 27.04.2026 року є належним доказом перебування (проживання чи роботи) позивача з моменту аварії з 26.04.1986 по 11.09.1988 та з 13.09.1988 по 20.11.1990 (що в сукупності становить більше 3 років) в зоні радіоактивного забруднення.
За таких обставин виконується така обов`язкова умова наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як факт проживання та/або праці у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років у період з 26.04.1986 до 01.01.1993.
Крім того, посвідчення потерпілого надається за умови проживання на забруднених територіях станом на 01.01.1993 не менше визначеного законом часу.
3 огляду на вказані норми закону, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими законом, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 26 липня 2023 року у справі №460/2589/20 і має враховуватися судом при вирішенні даної справи в силу приписів ст.242 КАС України.
Суд встановив, що позивач має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), доказів про анулювання/відкликання вказаного посвідчення матеріали справи не містять.
При цьому, відмовляючи позивачці в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку ГУ ПФУ в Хмельницькій області посилалось на те, що для призначення позивачці пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII її страховий стаж, з урахуванням вимог статті 26 Закону №1058-ІV, повинен становити 23 роки, натомість наявний в неї страховий стаж становить 20 років 04 місяці 21 день.
Суд звертає увагу на те, що судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду в постанові від 25.02.2020 у справі №344/9747/17 сформувала правовий висновок згідно з яким відповідно до статті 56 Закону №796-ХІІ громадянам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, надано державою право саме на пенсію в повному розмірі - у розмірі не меншому за мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений статтею 28 Закону №1058-ІV.
Тобто ОСОБА_1 як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії має право на призначення пенсії за наявності стажу роботи не менше 15 років.
За викладених обставин рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 14.05.2026 року №072250010584 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суд визнає протиправним та скасовує його у зв`язку з цим.
З приводу вимог позивача щодо зобов`язання ГУПФ призначити пенсію суд зазначає, що уповноваженим органом з цих питань є відповідний орган пенсійного фонду, до виключної компетенції якого входить розгляд документів, у тому числі і поданих вперше.
Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Питання про наявність підстав для призначення пенсії відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, який здійснював розгляд заяви, у даному випадку - до повноважень ГУПФ.
При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, який зазначав, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.
Тому позов у частині вимог щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком суд залишає без задоволення.
Натомість, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язує ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 07.05.2026 року про призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням висновку суду про наявність необхідного терміну проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, підтвердженого в установленому законодавством порядку (3 роки) та наявності необхідного страхового стажу.
Тож позов у цілому слід задовольнити частково.
З урахуванням приписів ст.139 КАС України суд констатує право позивача на половину судових витрат, які складаються лише із сум сплаченого судового збору за звернення до суду з позовом у розмірі 1331,20 грн., які слід стягнути у розмірі 665,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Хмельницькій області.
Керуючись ст.ст.72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29005, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, буд. 10, код ЄДРПОУ 21318350) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №072250010584 від 14.05.2026 року про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 07 травня 2026 року про призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням висновку суду про наявність необхідного терміну проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, підтвердженого в установленому законодавством порядку (3 роки).
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29005, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, буд. 10, код ЄДРПОУ 21318350) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 655 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Суддя	Я. М. Калинич