ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/2948/23(908/3701/23) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковський О. В. - головуючий, Огороднік К. М., Погребняк В. Я. 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"
на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.04.2025
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2025
у справі № 908/2948/23 (908/3701/23)
за позовом арбітражного керуючого Камінської Анни Анатоліївни
до 1)  ОСОБА_1 
2) Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"
про визнання недійсним договору застави 
в межах справи № 908/2948/23
про неплатоспроможність  ОСОБА_1 

ВСТАНОВИВ:
Рух справи
1. У грудні 2023 року до Господарського суду Запорізької області надійшов позов арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича до ОСОБА_1 та Акціонерного товариства (далі - АТ) "Банк Кредит Дніпро" про визнання недійсним договору застави № 240223-ЗАВ від 24.02.2023. 
2. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.01.2024 вказаний позов прийнято для розгляду в межах справи № 908/2948/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , відкрито провадження з розгляду цього позову та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 
3. В подальшому ухвалою Господарського суду Запорізької області від 18.01.2024, зокрема, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
4. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.04.2025:
- відмовлено у задоволенні заяви керуючого реструктуризації боргів боржника арбітражного керуючого Микитьона В. В. про відмову від позову;
- заяву арбітражної керуючої Камінської А.А. про залишення заяви позивача про відмову від позову залишено без розгляду;
- задоволено заяву керуючої реструктуризації майна боржника арбітражної керуючої Камінської А. А. про здійснення процесуального правонаступництва позивача, а саме здійснено заміну арбітражного керуючого Микитьона В. В. на арбітражного керуючого Камінську А.А.;
- відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні на 29.04.2025.
5. 22.04.2025 до Господарського суду Запорізької області від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій викладено вимоги про накладення арешту на рухоме майно - автомобіль (загальний легковий універсал-В, марки LEXUS300H, 2016 р.в. номер шасі (кузова, рами, двигуна) НОМЕР_1 , реєстраційний номер (державний номерний знак) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , дата видачі документу 15.04.2016, орган, що видав - 8041), а також заборону АТ "Банк Кредит Дніпро" та будь-яким іншим особами вчиняти дії щодо примусового вилучення у ОСОБА_1 вказаного рухомого майна.
6. В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник наголошував на вчиненні банком як забезпеченим кредитором дій щодо звернення стягнення на заставне майно боржника поза судовим контролем.

Стислий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
7. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.04.2025, яка залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2025, задоволено заяву позивача та вжито заходів по забезпеченню позову шляхом: 
- накладення арешту на рухоме майно автомобіль - загальний легковий універсал-В, марки LEXUS300H, 2016 р.в. номер шасі (кузова, рами, двигуна) НОМЕР_1 , реєстраційний номер (державний номерний знак) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , дата видачі документу 15.04.2016, орган, що видав - 8041; 
- заборони АТ "Банк Кредит Дніпро" та будь-яким іншим особами вчиняти дії щодо примусового вилучення у ОСОБА_1 автомобіля - загального легкового універсал-В, марки LEXUS300H, 2016 р.в. номер шасі (кузова, рами, двигуна) НОМЕР_1 , реєстраційний номер (державний номерний знак) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , дата видачі документу 15.04.2016, орган, що видав - 8041.
8. Судові рішення мотивовані серед іншого тим, що звернення стягнення на вищезгадане рухоме майно, шляхом ухвалення рішення суду 27.02.2025 у справі № 908/2821/24 за позовом АТ "Банк Кредит Дніпро", відбулося після зупинення судом касаційної інстанції дії постанови Центрального апеляційного господарського суду 06.02.2025, якою було скасовано ухвалу про відкриття провадження у справі № 908/2948/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , що безумовно було відомо АТ "Банк Кредит Дніпро" і відображено у самому рішенні. При цьому банк не повідомив суд про наявність судового спору щодо договору застави, на підставі якого було звернено стягнення на майно.

Стислий зміст вимог та доводів касаційної скарги
9. АТ "Банк Кредит Дніпро" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалені судами попередніх інстанцій рішення у цій справі про забезпечення позову та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
10. Скаржник доводить, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано положення статей 136, 138 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України та частину п`яту статті 121 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).
11. Крім того, скаржник звертає увагу на те, що суди не дослідили у повному обсязі обставини, за яких позивач просив забезпечити позов, зокрема:
- не дослідили обставини щодо періоду дії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 у справі №908/2948/23, протягом якого банком правомірно було подано позов у справі №908/2821/24;
- не дослідили обставини припинення дії мораторію щодо задоволення вимог кредиторів боржника ОСОБА_2 25.12.2024 (із урахуванням ухвали про продовження строку дії мораторію ухвалою від 27.08.2024 у справі №908/2948/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 та строку мораторію 120 днів, а не 170 днів як зазначила арбітражна керуюча у заяві про забезпечення позову), після чого 27.02.2025 було ухвалено законне рішення суду у справі №908/2821/24 відповідно до повноважень суду у цій справі;
- не дослідили обставини щодо поточного стану розгляду справи №908/2821/24, оскарження рішення суду у цій справі ОСОБА_1 , можливість виконання ухваленого судом першої інстанції рішення у цій справі за таких умов, а також правових підстав виконання законного рішення суду у випадку набрання ним законної сили, тощо.
12. Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано встановили факт неправомірності дій банку та не врахували, що вчинення дій по зверненню стягнення на предмет застави передбачено умовами договору застави із ОСОБА_1 та приписами Закону України "Про заставу", Цивільного кодексу України. Тобто, банк діяв виключно у передбачений законодавством спосіб, згідно встановленого порядку та у межах діючих умов Договору застави із ОСОБА_1 .

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи щодо касаційної скарги
13. Відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшли, що відповідно до положень частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного цій справі судового рішення. 

Позиція Верховного Суду
14. Предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, якою задоволено заяву про забезпечення позову, та постанова апеляційного суду, якою вказану ухвалу залишено без змін.
15. Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд виходить з того, що інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту, матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
16. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
17. Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
18. Правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України у контексті мети, підстав та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 910/1686/24, від 26.08.2024 у справі № 922/1454/24, від 11.02.2026 у справі № 344/13201/23 тощо.
19.  У постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
20. Верховний Суд виходить з того, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного спору (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду у постановах від 19.12.2024 у справі № 910/6192/24, від 04.09.2024 у справі № 915/249/24, від 15.01.2025 у справі № 904/1803/24). 
21. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).
22. Обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (див. пункт 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 344/13201/23).
23. Згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи:
- з метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Ялинівка Нова" за кредитним договором №101121-АЕ від 10.11.2021, між ОСОБА_2 та АТ "Банк Кредит Дніпро", було укладено договір застави №240223-ЗАВ від 24.02.2023 в простій письмовій форм (далі - Договір застави), предметом якого є рухоме майно - автомобіль, загальний легковий універсал-В, марки LEXUS NX 300H (він-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ) вартістю 704 031 грн без ПДВ;
- ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.09.2023 прийнято заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність;
- ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 відкрито провадження у справі №908/2948/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 та введено процедуру реструктуризації боргів боржника;
- АТ "Банк Кредит Дніпро" подало апеляційну скаргу на ухвалу місцевого господарського суду від 05.10.2023 про відкриття провадження у справі №908/2948/23;
- 18.12.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшов позов арбітражного керуючого Микитьона В. В. про визнання недійсним Договору застави, укладеного між ОСОБА_2 та АТ "Банк Кредит Дніпро", який було прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження; 
- постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 у справі №908/2948/23 задоволено апеляційну скаргу АТ "Банк Кредит Дніпро", скасовано ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 у справі №908/2948/23 та відмовлено у відкритті провадження про неплатоспроможність ОСОБА_1 ;
- ухвалою Верховного Суду від 17.12.2024 відкрито касаційне провадження у справі № 908/2948/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024, а ухвалою від 06.02.2025 зупинено дію вказаної постанови апеляційного суду;
- постановою Верховного Суду від 03.04.2025 у справі №908/2948/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024, справу №908/2948/23 передано на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду зі стадії відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ "Банк Кредит Дніпро" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023;
- рішенням суду від 27.02.2025 у справі №908/2821/24 задоволено позов АТ "Банк Кредит Дніпро" та звернуто стягнення на предмет застави за Договором застави, а саме на належний ОСОБА_1 автомобіль - загальний легковий універсал-В, марки LEXUS NX 300H (він-код JTJBJRBZ302037695, д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво НОМЕР_3 від 15.04.2016 видане Центр 8041), за наявності спору про визнання недійсним договору застави №240223-ЗАВ від 24.02.2023, що є предметом розгляду цієї справи №908/2948/23 (908/3701/23). 
24. З наведеного слідує, що у період касаційного оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 у справі №908/2948/23 про неплатоспроможність ОСОБА_2 , тобто між 19.09.2024 (дата набрання чинності вказаною постановою апеляційного суду) та 03.04.2025 (дата набрання чинності постановою Верховного Суду від 03.04.2025 у справі №908/2948/23) АТ "Банк Кредит Дніпро", достеменно знаючи про наявність справи про неплатоспроможність ОСОБА_2 , відкриття касаційного провадження 17.12.2024 з оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024, зупинення дії цієї постанови касаційним судом, а також про відсутність процесуальних наслідків скасування ухвали про відкриття провадження і відмови у відкриття провадження у справі про банкрутство, про розгляд цієї справи з визнання недійним спірного договору - звернув стягнення на предмет застави (належний ОСОБА_2 автомобіль марки LEXUS NX 300H) та не повідомив суд про наявність судового спору щодо Договору застави, на підставі якого було звернено стягнення.
25. За змістом оскаржуваних судових рішень, задовольняючи заяву арбітражного керуючого Камінської А. А. про забезпечення позову у справі № 908/2948/23 (908/3701/23), суди першої та апеляційної інстанцій врахували, що звернення стягнення на рухоме майно (автомобіль) відбулося після зупинення 06.02.2025 касаційним судом дії постанови Центрального апеляційного господарського суду, що безумовно було відомо АТ "Банк Кредит Дніпро".
26. Надаючи оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, у контексті відповідності критеріям щодо розумності, обґрунтованості і адекватності цих вимог, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, суди попередніх інстанцій з`ясували таке:
- предметом позову арбітражного керуючого є немайнова позовна вимога про визнання недійсним Договору застави, подана в межах справи № 908/2948/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ;
- об`єкт правовідносин, з яких виник спір (предмет правочину), становить рухоме майно, передане в заставу за оспорюваним правочином;
- правовим наслідком недійсності правочину є реституція, тобто повернення сторін у первісний стан, який існував до його укладення, зокрема, повернення переданого на виконання недійсного правочину майна;
- АТ "Банк Кредит Дніпро" може будь-якої миті звернути стягнення на предмет застави, оскільки підстава для звернення стягнення (невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання) може виникнути будь-якої миті (що фактично банком і було зроблено);
- оскільки предметом оскаржуваного договору є належне на праві власності боржнику рухоме майно, то вжитті у цій справі заходів забезпечення позову безпосередньо пов`язані із предметом позовних вимог.
27. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.08.2018 по справі № 910/1040/18 зазначила про те, що у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
28. Отже, саме відповідач має право і повинен спростувати доводи заявника щодо існування таких ризиків (висновок, який викладений у постанові Верховного Суду від 23.02.2026 у справі № 912/1711/24).
29. Колегія суддів погоджується з висновком в оскаржуваних судових рішеннях про те, що накладення арешту на об`єкт рухомого майна є ефективним та співмірним заходом забезпечення позову про визнання недійсним Договору застави, оскільки у разі задоволення такого позову, банк як заставодержатель не матиме права на задоволення своїх вимог за рахунок цього майна до завершення розгляду судової справи. 
30. До того ж, звернення стягнення на таке майно у будь-який спосіб ускладнить чи навіть унеможливить виконання такого судового рішення, а заявник не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.
31. Відносно вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дій, спрямованих на припинення права власності, то такі заходи жодним чином не обмежать права та/або законні інтереси відповідачів, зокрема й скаржника, позаяк такі заходи мають тимчасовий характер, не позбавляють відповідачів їх конституційних прав на підприємницьку діяльність, отримання доходів, як і не перешкоджають займатись господарською діяльністю як такою. Натомість вжиття вказаних заходів забезпечить збереження балансу інтересів сторін, що в свою чергу узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності, на чому слушно акцентував увагу суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові.
32. З урахуванням попередньої поведінки скаржника (звернення стягнення на предмет застави), колегія суддів вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про те, що обрані позивачем заходи забезпечення позову є співмірними із предметом спору у цій справі.
33. Скаржником протилежного не доведено, у зв`язку з чим колегією суддів відхиляються доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій статей 136, 137 ГПК України.
34. Посилання в касаційній скарзі на те, що судами в оскаржуваних у цій справі рішеннях не зазначено, в чому полягатиме ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, не відповідає змісту згаданих судових рішень, в яких суди дослідили як предмет позову, так і наслідки незастосування заходів забезпечення та мету, які ці заходи забезпечують.
35. Доводи скаржника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили обставин щодо періоду дії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 у справі №908/2948/23, тривалості мораторію на задоволення вимог кредиторів ОСОБА_2 , стану розгляду справи №908/2821/24, тощо (пункт 11 цієї постанови), фактично зводяться до незгоди із вжиттям заходів забезпечення вимог кредиторів в порядку статті 40 КУзПБ, тоді як оспорювані заходи забезпечення позову вжито саме в позовному провадженні в порядку статей 136, 137 ГПК України.
36. Крім того, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).
37. Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18).
38. Незгода скаржника з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою доказам та встановленими обставинами справи, зокрема і щодо дій скаржника по зверненню стягнення на спірне рухоме майно, не може свідчити про порушення судами норм процесуального права, і відповідно бути підставою для скасування оскаржуваних рішень судів.
39. Доводи скаржника про відсутність у арбітражного керуючого права звертатися до суду з позовом та подавати заяву про вжиття заходів забезпечення позову є помилковими, адже звертаючись від імені та в інтересах боржника у справі про банкрутство (неплатоспроможності) особи або у спорах, що заявлені у межах справи про банкрутство, арбітражний керуючий діє як представник боржника за законом. У зв`язку з цим, у разі звернення арбітражного керуючого від імені боржника та з метою захисту його інтересів, арбітражний керуючий діє не як фізична особа (громадянин), а як суб`єкт незалежної професійної діяльності - представник боржника, через що відповідне звернення арбітражного керуючого є зверненням боржника (близький за змістом висновок наведено у постанові Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 904/11028/15(904/5467/23)).
40. Крім того, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що арбітражна керуюча Камінська А.А. подала заяву про забезпечення позову 22.04.2025, тобто, того ж дня, коли було розглянуто питання правонаступництва (пункт 4 цієї постанови) та за результатом розгляду якого, однак вже після подання заяви, судом першої інстанції ухвалою було залучено вказану особу до участі у цій справі як правонаступника арбітражного керуючого Микитьона В. В. Відтак, на момент прийняття до розгляду та розгляду по суті заяви про вжиття заходів забезпечення позову арбітражна керуюча володіла необхідним обсягом повноважень.
41. Решта наведених у касаційній скарзі аргументів не доводить порушення або неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, неврахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах та відсутності правових підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.
42. Відхиляючи доводи скаржника, Суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").
43. За результатами касаційного перегляду Верховним Судом доводи скаржника не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
44. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
45. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
46. Верховний Суд дійшов висновків про те, що оскаржувані судові рішення прийняті зі з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, та з дотриманням норм матеріального і процесуального права, натомість доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення мають бути залишені без змін.
47. У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.04.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2025 у справі № 908/2948/23 (908/3701/23) залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді К.М. Огороднік

В. Я. Погребняк